ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.05.2015 Справа № 920/656/15
Господарський суд Сумської області, у складі судді Зайцевої І.В. при секретарі судового засідання Шинкаренко А.І., розглянувши матеріали справи № 920/18/15

за позовом: Шосткинського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Шосткинський агролісгосп», смт Вороніж;

до відповідача: Комунального підприємства «Шостка - Зеленбуд», м. Шостка;

про стягнення 3933 грн. 17 коп.

Представники:

Від позивача:Сивенко В.М. (довіреність б/н від 05.058.2015 року);

Від відповідача: не з'явився;

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3000 грн. 00 коп., інфляційне збільшення боргу у розмірі 296 грн. 19 коп., 3% річних у розмірі 636 грн. 98 коп., а також судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначає про визнання основного боргу в сумі 3000 грн. 00 коп. та заперечує проти стягнення інфляційних та 3% річних, оскільки не укладався договір в письмовій формі. Крім того, відповідач просить суд при винесенні рішення по справі надати розстрочку виконання судового рішення на півроку починаючи з червня 2015 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та оцінивши надані докази, суд встановив:

23.08.2012 року Шосткинське дочірнє агролісогосподарське підприємство «Шосткинський агролісгосп» відвантажив на користь комунального підприємства «Шостка Зеленбуд», а останній прийняв пиломатеріали обрізні в кількості 0,080 м. куб. на суму 104 грн. 00 коп. та блок хаус 51,0 м.кв. на суму 5100 грн. 00 коп. на загальну суму 5204 грн. 00 коп.

Факт поставки позивачем відповідачу товару підтверджується товарно-транспортною накладною № ТТН 588 від 23.08.2012 року та довіреністю на отримання ТМЦ № 168 від 23.08.2012 року, виданою відповідачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та не повністю оплатив поставлений товар, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 3000 грн. 00 коп.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, підставами виникнення яких, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що доказом того, що позивач поставив відповідачу товар є товарно-транспортна накладна № ТТН 588 від 23.08.2012 року , копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Частиною 2 ст. 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

З приписів ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України вбачається, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 640 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 526, 527 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що між сторонами склалися правовідносини з поставки товару, факт заборгованості відповідача в розмірі 3000 грн. 00 коп. грн. підтверджується матеріалами справи, тому позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань позивач просить стягнути з відповідача 636 грн. 98 коп. інфляційних втрат та 296 грн. 19 коп. 3% річних.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Згідно з поданим розрахунком 3% річних складають 162 грн. 74 коп.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань щодо своєчасної оплати за поставлений товар, а також те, що право позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних передбачене ст. 625 Цивільного кодексу України, господарський суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 296 грн. 19 коп. 3% річних, 639 грн. 98 коп. інфляційних збитків.

Заперечення відповідача в цій частині до уваги не приймаються, оскільки норма ст. 625 Цивільного кодексу України не пов'язує можливість стягнення інфляційних збитків та 3% річних з наявністю письмового договору (таке унормування встановлено лише відносно неустойки).

Що стосується вимоги відповідача щодо розстрочки виконання рішення, суд вважає дану вимогу необґрунтованою та такою що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі статтею 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Пленум Верховного Суду України постановою від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» постановив: «При вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо)».

Крім цього, вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення.

В даному випадку посилання відповідача на важкий фінансовий стан не є винятковою обставиною в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, за наявності якої можливе надання розстрочки виконання рішення.

Окрім того, частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідач у своїй заяві не наводить та не надає належних доказів неможливості виконання рішення суду, а обґрунтовує заяву тяжким фінансовим становищем, однак така обставина для надання розстрочки виконання рішення суперечить ст. 121 Господарського процесуального України, не є винятковою, і такою, що ускладнює виконання рішення або робить його неможливим, тому у задоволенні вимоги відповідача про розстрочку виконання судового рішення по справі № 920/656/15 суд відмовляє.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві за рахунок відповідача суми сплаченого судового збору в розмірі 1827 грн. 00 коп. відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 44, 49, 81, 82-85, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Шостка Зеленбуд» (41100, м. Шостка, вул. Шевченка, 45 і.к. 35187349) на користь Шосткинського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Шосткинський агролісгосп» (41100, Шосткинський район, смт. Вороніж, провулок Глухівський, 10 і.к. 14005298) 3000 грн. 00 коп. заборгованості за поставлений товар, 296 грн. 19 коп. 3% річних, 636грн. 98 коп. інфляційних збитків, а також 1827 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02.06.2015 року.

Суддя І.В. Зайцева