ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року Справа № 915/561/15

За позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

АДРЕСА_1

Відповідач: Приватне сільськогосподарське підприємство імені Т.Г. Шевченка

55243, Миколаївська область, Первомайський район, с. Синюхин Брід, вул. Городня, 2 а

Про: стягнення заборгованості в сумі 19388,64 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: Свердлюк О.О., за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 02.04.15 р. звернувся до господарського суду з позовом стягнути з відповідача заборгованість в сумі 19388,64 грн. та пеню в розмірі 2963,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов договору № ТЕО-14/127-ВАЛ-ШЕВЧ «про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню перевезення вантажів автомобільним транспортом» від 10.06.14 р.; акту прийому-передачі робіт (надання послуг) від 29.07.14 р. на суму 19388,64 грн.; акту звірки взаємних розрахунків від 30.11.14 р., підписаного обома сторонами; рахунку № 1 на оплату послуг від 21.08.14 р.; претензії № 4 від 20.01.15 р.; норм ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 15, 16, 1216, 1218 Цивільного кодексу України та мотивовані тим, що відповідач впродовж 30 банківських днів з моменту отримання рахунку не здійснив оплату наданих послуг.

Позивач в судове засідання 28.05.15 р. не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Але, 28.05.15 р. від позивача на адресу суду надійшла заява, в якій останній зазначає про сплату відповідачем грошової суми в розмірі 19388,64 грн., в підтвердження чого надає платіжне доручення № 3186 від 21.05.15 р. Отже, просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 2963,00 грн.

Відповідач вимоги ухвал суду не виконав, а саме - відзив по суті спору не надав, водночас, в судовому засіданні 28.05.15 р. усно заперечив щодо стягнення пені, мотивуючи тим, що позивач всупереч п. 2.4 договору не довів суду шляхом надання належних доказів дату вручення відповідачу рахунку № 1 на оплату послуг.

Також, 28.05.15 р. відповідачем до суду був наданий лист з повідомленням того, що ПСП ім. Т.Г.Шевченка 21.05.15 р. було проведено розрахунок перед ФОП ОСОБА_1 у розмірі 19388,64 грн.

28.05.2015 р. за результатами розгляду справи суд, на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представника відповідача, суд -

встановив:

10 червня 2014 року між ПСП ім. Т.Г.Шевченка (далі - замовник) та ФОП ОСОБА_1 (далі - виконавець) було укладено договір № ТЕО-14/127-ВАЛ-ШЕВЧ «про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню перевезення вантажів автомобільним транспортом» згідно з предметом якого виконавець зобов'язався організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом (відповідно із товарно-транспортною накладною) до відповідного пункту призначення у встановлений договором або замовленням строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу), а замовник зобов'язався сплатити за організацію перевезення вантажу встановлену плату. Найменування вантажів, їх обсяг (кількість, вага брутто), місце завантаження, строки (дати) приймання вантажів, дати подачі транспортних засобів під завантаження, пункти призначення, особа - вантажоодержувач, строки доставки та передачі вантажоодержувачам, вартість послуг та порядок розрахунків та інші умови перевезень, визначаються в разових замовленнях замовника.

Відповідно до умов пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 договору: ціна договору дорівнює сумарній вартості наданих виконавцем та прийнятих замовником послуг, пов'язаних із перевезенням вантажу протягом дії цього договору та зазначається в актах приймання-передачі; розмір плати за перевезення визначається за розцінками, визначеними у відповідному додатку, що є невід'ємною частиною цього договору; загальна вартість наданих послуг за цим договором визначається сторонами по факту їх надання на підставі товарно-транспортних накладних та фіксується в актах про надані послуги, які складаються щомісячно або в інший погоджений між сторонами термін; плата за перевезення здійснюється на поточний рахунок виконавця згідно актів приймання-передачі наданих послуг протягом 30 банківських днів з моменту отримання замовником рахунку на оплату вказаних послуг.

Згідно з умовами пунктів 3.3.3 та 3.3.7 договору до зобов'язань відповідача увійшло, зокрема: завчасно надавати виконавцю замовлення (у будь-якій формі); сплатити виконавцю за надані послуги встановлену суму.

Розділом VI договору сторони встановили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2014 року, а в частині не виконаних зобов'язань, що виникли протягом строку дії цього договору - до повного виконання (п. 6.1).

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного договору між сторонами 29 липня 2014 р. був складений та підписаний акт приймання- передачі виконаних робіт (наданих послуг) яким учасники підтвердили приймання-передачу виконаних робіт по перевезенню зернових, технічних та масляних культур з поля на елеватор згідно договору № ТЕО-14/127-ВАЛ-ШЕВЧ від 10.06.14 р.: автомобілями виконавця марки КАМАЗ55102 з 01 липня по 15 липня 2014 р. при перевезенні зерна з поля на елеватор ПСП ім. Шевченко. Загальна вартість робіт за цим актом склала - 22774,41 грн.

По даному акту сторони претензій один до одного не мають.

Копії товаро-транспортних накладних: № 0247 від 14.07.14 р.; № 0237 від 13.07.14.; № 0232 від 13.07.14 р.; № 0223 від 13.07.14 р.; № 0217 від 13.07.14 р.; № 0159 від 13.07.14 р.; № 0183 від 12.07.14 р.; № 0147 від 11.07.14 р.; № 0015 від 08.07.14 р.; № 019305 від 06.07.14 р.; № 019267 від 05.07.14 р.; № 019246 від 04.07.14 р.; № 019273 від 02.07.14 р.; № 019226 від 01.07.14 р.; № 018196 від 01.07.14 р.; № 0181191 від 28.06.14 р.; № 018184 від 25.06.14 р.; № 018180 від 25.06.14 р., які надав суду позивач підтверджують надання замовнику - ПСП ім. Шевченко автомобільним перевізником - позивачем транспортних послуг в період укладеного договору № ТЕО-14/127-ВАЛ-ШЕВЧ з червня по липень 2014 року.

21 серпня 2014 року позивач оформив для відповідача рахунок № 1 на оплату послуг по перевезенню зернових на загальну суму 19388,64 грн.

Наведені факти та обставини представник відповідача не заперечив.

Актом звіряння взаємних розрахунків підписаного обома сторонами станом на 30.11.2014 р. зафіксована наявність заборгованості відповідача перед позивачем також в розмірі 19388,64 грн.

В подальшому, 20.01.15 р. позивач в претензії до відповідача вимагав негайно сплатити заборгованість в розмірі 19388,64 грн. згідно договору № ТЕО-14/127-ВАЛ-ШЕВЧ від 10.06.14 р. Разом з тим, в якості доказу скерування даної претензії відповідачу, позивач надав суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 152, що не спростовано відповідачем.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості за послуги перевезення вантажу автомобільним транспортом в розмірі 19388,64 грн. та пені в сумі 2963,00 грн.

Отже, спірні відносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями діючого законодавства про перевезення.

Так, згідно приписів п.1 ст. 908, ст. 909, 920 Цивільного кодексу України: перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення; за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами); законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу; у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

За аналогією, відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Закон України «Про автомобільний транспорт» регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону).

Відповідно до ст. 50 цього Закону договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, проаналізувавши викладені обставини у відповідності з нормами чинного законодавства які регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, виходячи з наступного:

Факт надання позивачем відповідачу послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом за договором № ТЕО-14/127-ВАЛ-ШЕВЧ від 10.06.14 р. на суму 22774,41 грн. підтверджується узгодженим та підписаним між сторонами актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 29.07.14 р.; вищенаведеними ТТН; оформленим рахунком № 1 від 21.08.14 р.; актом звірки взаємних розрахунків станом на 30.11.14 р.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Водночас, спростовуючи доводи відповідача про те, що позивачем не доведено суду шляхом надання належних доказів дати вручення відповідачу рахунку № 1 на оплату послуг, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення вимог щодо стягнення пені в сумі 2963,00 грн., суд зазначає наступне:

По-перше, рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. Крім того, рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити надані послуги (аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, зокрема, у справі № 923/1630/14 від 01.04.15 р.).

По-друге, відповідно до умов п. 2.4 договору саме замовник взяв на себе зобов'язання отримати рахунок-фактуру на оплату вказаних послуг.

По-третє, до матеріалів справи не надано разових замовлень, оформлення яких було покладено саме на відповідача.

Разом з тим, відповідач, в період розгляду даної судової справи, здійснив оплату боргу в розмірі 19388,64 грн. на підставі рахунку-фактури № 1 від 21.08.14 р., а не з інших підстав.

За приписами ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Виходячи ж з наданих суду доказів, відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та в обумовлені договором строки оплату за виконані позивачем послуги вчасно не здійснив.

Беручи до уваги вищенаведене, борг відповідача перед позивачем на час звернення до суду з даним позовом дійсно складав в розмірі 19388,64 грн.

Водночас, згідно доказів наданих сторонами після подання позову, відповідач за платіжним дорученням № 3186 від 21.05.15 р. здійснив проплату по спірним відносинам в розмірі 19388,64 грн.

Відповідно ж до правил п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.

Отже, перевіривши вказані обставини, суд припиняє провадження у справі в порядку п. 1-1 ч. 1 статті 80 ГПК України в частині заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача основного боргу по договору № ТЕО-14/127-ВАЛ-ШЕВЧ від 10.06.14 р. в розмірі 19388,64 грн., оскільки основний борг відповідача перед позивачем на момент прийняття рішення по справі сплачений в повному обсязі.

За умовами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до норм ст. ст. 629, 525, 526 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами п. 4.7 договору № ТЕО-14/127-ВАЛ-ШЕВЧ за порушення термінів оплати замовник виплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період від вартості несвоєчасного виконаного зобов'язання.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Враховуючи наявність заборгованості відповідача перед позивачем на час звернення останнього з позовом в розмірі 19388,64 грн. ( така сума за поясненнями позивача була встановлена за домовленістю сторін), беручи до уваги відсутність інших доказів які б свідчили про хибність цих тверджень позивача, суд вбачає правомірним та законним нарахування кредитором боржнику до стягнення неустойки у вигляді пені в розмірі 2963,00 грн. за період 03.10.14 р. по 24.03.15 р.

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, відповідач не надав доказів щодо належного виконання взятих на себе договірних зобов'язань, отже не довів суду обставин, які спростовують вимоги позивача щодо стягнення неустойки за порушення грошових зобов'язань.

Отже, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 80, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства імені Т.Г. Шевченка (55243, Миколаївська область, Первомайський район, с. Синюхин Брід, вул. Городня, 2 а, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) - 2963,00 грн. пені та 1827,00 грн. судового збору.

3. Провадження у справі щодо стягнення заборгованості основного боргу в сумі 19388,64 грн. припинити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 02 червня 2015 року.

Суддя О.Г.Смородінова