КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа№ 910/26607/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалівського В.О.

в судове засідання з'явився прокурор Тимко В.В. - посв. від 15.04.2014 року № 025581

за участю представників

від позивача: Марченко І.І. - дов. від 14.11.2014 року № 220/841/д

від відповідача: Шендріков Д.О. - дов. від 28.02.2014 року № Д-059/2014, Нетецький А.С. - дов. від 13.05.2014 року № Д-098/2014

розглянувши апеляційну скаргу Військового прокурора Київського гарнізону на рішення господарського суду міста Києва від 19.02.2015 року

у справі № 910/26607/14 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Заступника Київського прокурора з нагляду за додержанням законів у військовій сфері (м. Київ) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (м. Київ)

до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового призначення „Укрспецекспорт" (м. Київ)

про стягнення 76 423 грн. 88 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернувся Заступник Київського прокурора з нагляду за додержанням законів у військовій сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України з позовом до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового призначення „Укрспецекспорт" про стягнення з відповідача на користь позивача 76 423 грн. 88 коп., що включає: 3% річних у розмірі 64 155 грн. 21 коп. та інфляційні нарахування у розмірі 12 268 грн. 67 коп.

Рішенням від 19.02.2015 року господарський суд міста Києва у задоволенні позовних вимог відмовив повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду Військовий прокурор Київського гарнізону звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 19.02.2015 року по справі № 910/26607/14 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 року апеляційна скарга прокурора була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 910/26607/14 у судовому засіданні за участю представників сторін та третьої особи.

В судовому засіданні 12.05.2015 року оголошувалася перерва до 26.05.2015 року до 12 год. 30 хв.

В судовому засіданні 26.05.2015 року прокурор та представник позивача підтримали вимоги апеляційної скарги. Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення підлягає скасуванню повністю з прийняттям нового рішення по справі про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 36-1 Закону України „Про прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1789-XII підставою представництва прокурором в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. В позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому саме полягає порушення інтересів держави і обґрунтовує необхідність їх захисту (ч. 2 ст. 2 ГПК України).

Конституційний Суд України в рішенні від 08.04.1999 року № 3-рп/99 визначив, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави; обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Пунктом 2 резолютивної частини рішення КСУ визначено, що під поняттям „орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" треба розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, який законом наділений повноваженнями органу виконавчої влади.

У п. 5 мотивувальної частини рішення КСУ передбачено, що орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, фактично є позивачем у справі, порушеній за позовною заявою прокурора, і на підставі ч. 1 ст. 21 Арбітражно-процесуального кодексу України є стороною в арбітражному процесі, цей орган здійснює процесуальні дії відповідно до вимог ст. 22 Арбітражного процесуального кодексу України України.

Відповідно до положень п. 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.1992 року № 8 здійснення функцій щодо управління майном, яке є у загальнодержавній власності, покладено на Міністерства, а згідно „Положення про Міністерство оборони України", затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 406/2011, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, що уповноважений державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Фінансування Збройних Сил України і фінансування потреб національної оборони держави здійснюється виключно за рахунок Державного бюджету України, як це визначено ст. 15 Закону України „Про Збройні Сили України" від 06.12.1991 року № 1934-XII та ст. 2 Закону України „Про оборону України" від 06.12.1991 року № 1932-XII.

За вказаних підстав суд вважає, що прокурор вірно визначив Міністерство оброни України в якості органу, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, які є предметом розгляду даного спору.

14.11.2008 року Міністерство оборони України (комітент) та Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення „Укрспецекспорт" (комісіонер) укладено договір комісії № 225/4/123-08ЗР/USE-20/31-381-Д/К-08, відповідно до умов якого комітент доручив комісіонеру, а комісіонер взяв на себе зобов'язання за комісійну плату від свого імені укласти та виконати на умовах, що не суперечить цього договору, в інтересах комітента та за рахунок останнього, контракт з покупцем для реалізації на зовнішньому ринку на умовах FCA ДП МОУ „Конотопський АРЗ" (м. Конотоп), відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати „Інкотермс" в редакції 2000 року виробів (далі - спецвироби) згідно із специфікацією спецвиробів, які передаються комітентом комісіонеру для реалізації Покупцю (додаток № 1 до цього договору, який є невід'ємною його частиною).

Відповідно до п. 2.1 договору від 14.11.2008 року № 225/4/123-08ЗР/USE-20/31-381-Д/К-08 номенклатура, кількість та категорія спецвиробів, що передаються для реалізації за цим договором, повинні відповідати специфікації спецвиробів, які передаються комітентом комісіонеру для реалізації покупцю.

У додатку №1 (специфікація) визначено найменування спецвиробів, рік виготовлення, місце зберігання, залишкову вартість та сплановану ціну реалізації Специвробів, а саме:

- вертоліт Мі-24Р № 098 без двигунів, 1983 року виготовлення, ДП МОУ «Конотопський АРЗ» (м. Конотоп), залишкова вартість специвробів 809 898 грн. 45 коп.;

- авіадвигун ТВ3-117В № 119, 1982 року виготовлення ДП МОУ „Конотопський АРЗ" (м. Конотоп), залишкова вартість спецвиробів 26 154 грн.;

- авіадвигун ТВ3-117В № 480, 1983 року виготовлення ДП МОУ „Конотопський АРЗ" (м. Конотоп), залишкова вартість специвробів 26 154 грн.

Спецвироби, що передаються за даним договором, зберігають статус державного майна та належать до сфери управління комітента до здійснення комісіонером поставки за визначеними в п. 1.1 цього договору умовами і підписання між Комісіонером та Покупцем відповідного акту прийому-передачі спецвиробів.

Момент переходу права власності на спецвироби до покупця не може бути визначено раніше перерахування Покупцем всього платежу за спецвироби на рахунок комісіонера (п.3.2 договору).

Пунктом 4.1 договору від 14.11.2008 року № 225/4/123-08ЗР/USE-20/31-381-Д/К-08 визначено, що загальна сума даного договору, за яким комітентом передає для реалізації комісіонеру спецвироби, підтверджується додатком до договору, встановлюється сторонами у розмірі 862 206 грн. 45 коп., що еквівалентно 148 656,28 дол. США і включає залишкову вартість спецвиробів (мінімальну вартість на умовах „франко-склад" згідно з відомістю визначення залишкової вартості військового майна (додаток №5 до цього договору).

У п. 5.1 договору від 14.11.2008 року № 225/4/123-08ЗР/USE-20/31-381-Д/К-08 визначено, що за виконання доручення за цим договором комісіонер з коштів, що перераховані покупцем, отримує комісійну плату в гривнях за курсом продажу валютних надходжень на міжбанківському валютному ринку України згідно із пунктом 1.4 цього договору у розмірі 4,64% (у тому числі ПДВ) від загальної суми коштів, фактично отриманої комісіонером від покупця за реалізовані спецвироби за домовленістю сторін.

Моментом відрахування (нарахування) комісійної плати є дата перерахування комісіонером комітенту коштів, що належать останньому.

Згідно з п. 5.5 договору від 14.11.2008 року № 225/4/123-08ЗР/USE-20/31-381-Д/К-08 кошти, які отримані комісіонером за реалізовані покупцю спецвироби, за виключенням комісійної плати та документально підтверджених сум, понесених комісіонером при організації реалізації покупцю спецвиробів за даним договором (у розмірах, погоджених з комітентом) протягом п'яти банківських днів з дати зарахування коштів на рахунок комісіонера перераховуються у гривнях на реєстраційний рахунок комітента у Державному казначействі України, зазначений у розділі 16 цього договору, з обов'язковою позначкою в платіжному дорученні „Надходження від реалізації військового майна Збройних Сил України за договором".

Дату зарахування коштів на рахунок комісіонера, дату продажу валютних надходжень і курс, за яким здійснено їх продаж, комісіонер підтверджує відповідними довідками з банку.

У випадках, коли від покупця на рахунок комісіонера надходить попередня оплата за спецвироби, кошти, які підлягають перерахуванню на рахунок комітента, комісіонер перераховує протягом п'яти банківських днів з дати підписання акту прийому-передачі спецвиробів від комісіонера до покупця.

Відповідно до п. 12.1 договору від 14.11.2008 року № 225/4/123-08ЗР/USE-20/31-381-Д/К-08 останній набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 30.04.2009 року.

Додатковою угодою від 29.04.2009 року № 1 сторонами було викладено п. 12.1 в наступній редакції: „Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 30.12.2009 року.".

Додатковою угодою від 11.04.2009 року № 2 сторонами було викладено п. 12.1 в наступній редакції: „Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 30.06.2010 року.".

Додатковою угодою від 13.06.2010 року № 3 сторони домовились внести зміни в п. 12.1 договору, у редакції п. 1 додаткової угоди № 2, замінивши строк його дії до 31.12.2010 року.

Додатковою угодою від 30.12.2010 року № 4 сторонами було викладено п. 12.1 в наступній редакції: „Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 30.03.2011 року.".

Додатковою угодою від 23.03.2011 року № 5 сторонами було викладено п. 12.1 в наступній редакції: „Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 30.04.2011 року.".

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що за свою правовою природою, укладений між сторонами правочин є договором комісії, який підпадає під правове регулювання норм ст.ст. 1011-1028 Цивільного кодексу України.

Ст. 1011 ЦК України визначено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Ч. 1 ст. 1013 ЦК України визначено, що комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Як вірно було встановлено місцевим господарським судом відповідач на виконання доручення Міністерства оборони України уклав зовнішньоекономічний контракт від 18.03.2009 року № USE-20.32-27-K/KE на продажу спецвиробів Закритому акціонерному товариству „Aviavilta ir Cо" (Литовська Республіка) на умовах поставки FCA м. Конотоп, Державне підприємство „Конотопський авіаремонтний завод „Авіакон" згідно „Інкотермс 2000".

10.12.2010 року (50 000 дол. США), 22.12.2010 року (25 000 дол. США) та 28.12.2010 року (87 035 дол. США) ЗАТ „Aviavilta ir Cо" перерахувало на рахунок відповідача кошти у сумі 162 035,35 дол. США, що за курсом НБУ складає 1 289 803 грн. 79 коп.

Листом від 19.01.2011 року № USE-20/1-650 відповідач проінформував позивача про надходження коштів від покупця.

15.03.2011 року відповідач та покупець підписали акт прийому-передачі спец виробів, відповідно до змісту якого комісіонер передав, а покупець прийняв спецвироби, загальною вартістю 162 035,35 дол. США.

Згідно п. 5.5 договору від 14.11.2008 року № 225/4/123-08ЗР/USE-20/31-381-Д/К-08 отримані грошові кошти мали бути перераховані відповідачем позивачу до 22.03.2011 року (5-й банківський день з дати підписання акту приймання передачі спецвиробів).

Натомість відповідач перерахував позивачу грошові кошти лише в грудні 2012 року - січні 2013 року, а саме платіжними дорученнями від 17.12.2012 року № 4497 (1 220 489 грн. 82 коп.) та від 28.01.2013 року № 167 (6 377 грн. 07 коп.).

В зв'язку з чим прокурором було заявлено до стягнення 64 155 грн. 21 коп. 3% річних за період з 23.03.2011 року по 28.01.2013 року та втрати від інфляції у розмірі 12 268 грн. 67 коп. за період з 23.03.2011 року по 28.01.2013 року.

Відповідач проти заявлено позову заперечує стверджуючи, що 15.03.2011 року фактичної передачі майна не відбулося. Також відповідач зазначив, що 09.03.2011 року відносно голови правління підприємства Покупця Аудрюса Легетавічуса (громадянина Литовської Республіки) було порушено кримінальну справу № 50-5979; 30.03.2011 року слідчим в особливо важливих справах було винесено постанову про приєднання спірних спецвиробів в якості речових доказів до матеріалів кримінальної справи № 50-5979 та їх передачу на відповідальне зберігання директору Державного підприємства „Конотопський авіаремонтний завод „Авіакон"; 30.03.2011 року покупець надіслав відповідачу лист про те, що спецвироби йому поставлені не були та повідомив про те, що підпис його посадової особи на акті прийому-передачі спец виробів від 15.03.2011 року є недійсним.

Відповідач зазначив, що 13.07.2012 року Генеральна прокуратура України листом № 14/1-240вих-12 повідомила Посольство Литовської Республіки в Україні про те, що рішення про порушення кримінальної справи № 50-5979 прийняті з порушенням законодавства України. Вказаним листом також повідомлено про те, що 09.07.2012 року було винесено постанову про закриття вказаної вище кримінальної справи проти голови правління підприємства.

Другий акт приймання-передачі спецвиробів відповідач та покупець підписали 13.12.2012 року.

Обґрунтовуючи своє рішення місцевий господарський суд зазначив, що прокурором та позивачем належними та допустимими доказами не було доведено отримання покупцем, відповідно до акту прийому-передачі спецвиробів, а рівно і набуття останнім права власності на вказані вироби до 13.12.2012 року.

Проте колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не може погодитися з такими висновками місцевого господарського суду.

Відповідно до Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс-2000 термін „франко-перевізник" означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Слід зазначити, що вибір місця поставки впливає на зобов'язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару.

Оскільки поставка здійснювалася на умовах FCA ДП МОУ „Конотопський АРЗ" (м. Конотоп), та відповідачем і покупцем було підписано акт приймання-передачі спецвиробів, то колегія суддів приходить до висновку, що всі умови необхідні для поставки на умовах FCA ДП МОУ „Конотопський АРЗ" (м. Конотоп) були виконані.

Факт арешту майна та передання його на відповідальне зберігання за місцем поставки 30.03.2011 року не пояснює неможливості розпорядження спецвиробами з 15.03.2011 року до дати арешту.

Так само не передбачено чинним законодавством України та міжнародними угодами згоду на, які надала Україна, можливості визнання підпису недійсним відповідно до листа.

Окремо слід зазначити, що момент виникнення обов'язку відповідача перерахувати позивачу отримані до цього грошові кошти від покупця сторони по справі узгодили в п. 5.5 договору від 14.11.2008 року № 225/4/123-08ЗР/USE-20/31-381-Д/К-08. Відповідач не зміг пояснити неможливості перерахування грошових коштів протягом 5 банківських днів з дати підписання першого акту приймання-передачі (15.03.2011 року) - тобто до 22.03.2011 року.

Посилання на події, що стосувалися покупця, а не відповідача не звільняли останнього від обов'язків за договором від 14.11.2008 року № 225/4/123-08ЗР/USE-20/31-381-Д/К-08.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до п. 5.5 договору від 14.11.2008 року № 225/4/123-08ЗР/USE-20/31-381-Д/К-08 після повного перехування грошових коштів (28.12.2010 року) та після підписання акту приймання-передачі спецвиробів без зауважень (15.03.2010 року) у відповідача виник обов'язок перерахувати грошові кошти позивачу.

Перерахувавши такі кошти 17.12.2012 року та 28.01.2013 року відповідач прострочив виконання зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів здійснила перерахунок втрат від інфляції за період з 23.03.2011 року по 28.01.2013 року (враховуючи період інфляції з квітня 2011 року по січень 2013 року) і дійшла висновку, що розрахунок заявлених до стягнення втрат від інфляції є невірним, а сума яка підлягає стягненню становить 12 037 грн. 23 коп.

Період Сума боргу Сукупний індекс Інфляційне Сума боргу з

заборгованості (грн.) інфляції за період збільшення суми врахуванням

боргу індексуінфляції

23.03.2011 - 1220489.82 1.010 11961.85 1232451.67

17.12.2012

23.03.2011 - 6377.07 1.012 75.38 6452.4

28.01.2013

Також колегією суддів було здійснено перерахунок 3% річних за період з 23.03.2011 року по 28.01.2013 року. Колегія суддів дійшла висновку, що розмір 3% річних становить 64 155 грн. 22 коп., проте оскільки прокурором було заявлено до стягнення меншу суму - 64 155 грн. 21 коп., то позов підлягає задоволенню в межах заявлених вимог.

Сума боргу Період Кількість днів Розмір процентів Загальна сума

(грн) прострочення прострочення річних процентів

1220489.82 23.03.2011 - 636 3% 63799.85

17.12.2012

6377.07 23.03.2011 678 3% 355.37

28.01.2013

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду переглянула спір відповідно до ст. 101 ГПК України і дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню повністю з прийняттям нового рішення по справі про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 64 155 грн. 21 коп. 3% річних та 12 037 грн. 23 коп. втрат від інфляції. В іншій частині позову має бути відмовлено. Апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49 ГПК України розподіл судових витрат здійснюється пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військового прокурора Київського гарнізону на рішення господарського суду міста Києва від 19.02.2015 року по справі № 910/26607/14 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 19.02.2015 року по справі № 910/26607/14 скасувати повністю та прийняти нове рішення по справі, яким позов задовольнити частково. Стягнути з Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового призначення „Укрспецекспорт" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, ідентифікаційний код 21655998) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022) 64 155 (шістдесят чотири тисячі сто п'ятдесят п'ять) грн. 21 коп. 3% річних та 12 037 (дванадцять тисяч тридцять сім) грн. 23 коп. втрат від інфляції.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового призначення „Укрспецекспорт" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, ідентифікаційний код 21655998) в доход спеціального фонду Державного бюджету України 1 821 (одна тисяча вісімсот двадцять одну) грн. 47 коп. судового збору за розгляд позовної заяви, 910 (дев'ятсот десять) грн. 73 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022) в доход спеціального фонду Державного бюджету України 5 (п'ять) грн. 53 коп. судового збору за розгляд позовної заяви, 2 (дві) грн. 77 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

6. Видачу виконавчих документів доручити господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/26607/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун