ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"25" травня 2015 р. Справа № 911/1301/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Індексагрохолдинг», м. Ірпінь

про стягнення 53 194,02 дол. США (що складає 1 244 422, 98 грн. згідно офіційного курсу НБУ, що діяв на день подання позову)

Суддя Щоткін О.В.

За участю представників:

позивач - Борух В.А. предст. дов. №11 від 30.01.2015;

відповідач - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Індексагрохолдинг» (відповідач) про стягнення 53 194,02 дол. США (що складає 1 244 422, 98 грн. згідно офіційного курсу НБУ, що діяв на день подання позову) заборгованості за Кредитним договором № 526-170212 від 17.02.2012, яка складається з 47 056,00 доларів США тіла кредиту, 5 594,45 доларів США відсотків за користування кредитом та 543,57 доларів США пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.03.2015 у справі №911/1301/15 було порушено провадження та призначено до розгляду на 27.04.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.04.2015 розгляд справи було відкладено на 25.05.2015 року, у зв'язку з неявкою повноважного представника відповідача та неподання відповідачем витребуваних документів.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, повторно не забезпечив явку свого повноважного представника в судове засідання 25.05.2015, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав, обґрунтованого клопотання про відкладення до суду не надсилав.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи те, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, яких достатньо для об'єктивного вирішення спору по суті, судом закінчено, а також враховуючи приписи статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи, суд, керуючись нормами статті 85 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 25.05.2015 року оголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

17.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Індексагрохолдинг» (позичальник) було укладено кредитний договір № 526-170212 (договір), згідно п. 1.1. якого, в редакції договору про внесення змін до договору від 13.02.2013 року, банк відкриває позичальнику не відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом 38 281,00 грн. та відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом 47 237,00 грн.

Відповідно до п. 1.3. договору, в редакції договору про внесення змін до договору від 10.02.2014 року, кредит надається на строк по 09 лютого 2015 року, якщо інший термін повернення кредиту не встановлений договором про внесення змін до договору або не визначений у відповідності до умов договору. У випадку звернення позичальника (заставодавця) або третьої особи з вимогою про дострокове повернення, перерахування (списання) або арешт суми (маси банківського металу) депозиту (вкладу) за договором, визначеним п. 2.1. договору, термін повернення кредиту, сплати процентів та комісії за договором встановлюється в день, що передує дню отримання банком відновлювальної письмової вимоги.

Згідно п. п. 1.4.1., 1.4.2. договору, в редакції договору про внесення змін до договору від 30.11.2012 року за користування кредитними коштами у межах встановленого в п. 1.3. строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі:

18% річних за кредитні кошти в доларах США по 30.11.2012 року включно;

20% річних за кредитні кошти в доларах США з 01.12.2012 року;

25 % річних за кредитні кошти в національній валюті України.

При цьому за користування кредитними коштами понад строк, визначений в п. 1.3. Договору, процентна ставка встановлюється у розмірі 40% річних в доларах США та 50% річних в національній валюті.

Відповідно до п. 1.4.4., договору про внесення змін до договору від 26.04.2012 року строк сплати процентів з першого по п'яте число місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності до п. 1.3. Договору, в день дострокового погашення заборгованості, або в день дострокового розірвання Договору.

Договором про внесення змін до Кредитного договору № 526-170212 від 17.02.2012 сторони погодили строк сплати процентів по Договору за квітень 2013 року по 05 червня 2013 року включно.

Згідно з п. 3.3. Договору, Позичальник зобов'язаний повернути та сплатити нараховані відсотки за користування кредитом, що передбачені п.п. 1.4.1. - 1.4.4. цього Договору.

Як встановлено судом, позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, відкривши відповідачу відкличну не відновлювальну кредитну лінія в межах якої надано 47 237,00 доларів США, а відповідач у свою чергу свої зобов'язання зі своєчасного повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами виконав неналежним чином, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї ж статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене та те, що доказів сплати заборгованості по кредиту та процентам за користування кредитом відповідач не надав, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 47 056,00 доларів США та 5 594,45 доларів США заборгованості за відсотками підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім суми основного боргу, позивач звертається з вимогою про стягнення з відповідача пені у сумі 543,57 доларів США, у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів за користування кредитом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.2. договору, за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів та комісій за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пені за кожен день прострочки.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, перевіривши розрахунок пені, з урахуванням норм чинного законодавства та умов договору, застосовуючи подвійну облікову ставку НБУ встановив, що розрахунок є арифметично вірним та відповідає обставинам справ, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що заявлена пеня підлягає задоволенню повному обсязі у розмірі 543,57 доларів США.

Відповідно до п. 19 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/369 від 29 червня 2010 року «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» господарський суд може прийняти рішення про стягнення з відповідача суми заборгованості саме в іноземній валюті у спорах, пов'язаних із здійсненням валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 Цивільного кодексу України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). При цьому законом прямо не передбачено обов'язку господарського суду зазначати в резолютивній частині рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті еквівалент такої суми в гривнях. Якщо ж у відповідних випадках позивач просить зазначити в резолютивній частині судового рішення зі спору, пов'язаного зі стягненням суми заборгованості в іноземній валюті, також і гривневий еквівалент (за офіційним курсом Національного банку України) або лише гривневий еквівалент, то суд з урахуванням конкретних обставин справи може задовольнити будь-яке з таких клопотань.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд при прийнятті рішення стягнути заборгованість в іноземній валюті.

Таким чином суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача 47 056,00 доларів США тіла кредиту, 5 594,45 доларів США відсотків за користування кредитом та 543,57 доларів США пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.11.2014 року № 121, яким вирішено розпочати ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» та призначити уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк».

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, пов'язаних зі здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору (ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини другої статті. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до господарського суду з позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 2% ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет» від 28.12.2014 № 80-VIII визначено, що станом на 01.01.2015 року мінімальна заробітна плата становила 1218, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення 53194,02 дол. США (що складало 1 244 422, 98 грн. згідно офіційного курсу НБУ, що діяв на день подання позову).

За змістом пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті) й визначається сума судового збору, що підлягає сплаті.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України».

Таким чином, за розгляд позовної вимоги про стягнення 53194,02 дол. США (що складало 1 244 422, 98 грн. згідно офіційного курсу НБУ, що діяв на день подання позову) підлягає до стягнення 24 888,46 грн.

Враховуючи, що відповідач не звільнений від сплати судового збору згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача та стягується в дохід Державного бюджету України.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Індексагрохолдинг» (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. ІІІ Інтернаціоналу, 152, оф. 2, ) на користь на користь Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» (04073, м. Київ, проспект Московський, 16, код 34693790) - 47 056 (сорок сім тисяч п'ятдесят шість) доларів 00 центів США заборгованості по кредиту, 5 594 (п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто чотири) доларів 45 центів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 543 (п'ятсот сорок три) долари 57 центів США пені.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Індексагрохолдинг» (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. ІІІ Інтернаціоналу, 152, оф. 2, ) в дохід Державного бюджету України 24 888 (двадцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят вісім) грн. 46 коп. судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення: 10.06.2015р.

Суддя О.В. Щоткін