ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Справа № 908/48/15-г

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2384 З/1-7) на рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.15 у справі

за позовом Державного підприємства "Бердянський морський торговельний порт", м. Бердянськ,

до ТОВ "Агропромекспорт", м. Бердянськ,

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Державне підприємство «Бердянський морський торговельний порт» (далі за текстом ДП «Бердянський морський торговельний порт») звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромекспорт» (далі за текстом ТОВ «Агропромекспорт») про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що всупереч умовам Договору №27К від 02.01.2014р., укладеного між Сторонами, Відповідач систематично допускав порушення договірних зобов'язань, яке полягає у несвоєчасній сплаті рахунків за надані послуги. Відповідно до діючого законодавства України та умов Договору у Позивача виникає право на стягнення з Відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

З урахуванням зазначених обставин, Позивач просить стягнути з ТОВ «Агропромекспорт» на користь ДП «Бердянський морський торговельний порт» 26 970,41 грн. 3% річних, 95 917,31 грн. інфляційних збитків, 131 464,27 грн. пені та покласти на Відповідача судові витрати.

В обґрунтування своєї позиції по справі відповідач зазначає, що Позивачем заявлені вимоги про стягнення пені, інфляції та 3% річних з посиланням на ст. 625 ЦКУ та п. 5.24 договору. Тобто заявлені позовні вимоги є похідними (вторинними) до основного грошового зобов'язання. Разом із тим позов не містить ані вимог про стягнення основного боргу, ані обґрунтування виникнення такого грошового зобов'язання та настання його строку, ані належних доказів існування такого основного зобов'язання.

Грошове зобов'язання Експедитора - Відповідача по справі по сплаті рахунків Портового оператора - Позивач по справі починає свій перебіг з моменту надання Експедитору акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) та підписання його Експедитором без заперечень.

Позовна заява не містить доказів, що підтверджують дати направлення Позивачем Відповідачу актів виконаних робіт (наданих послуг) за Договором, що унеможливлює з'ясування чіткої дати виникнення такого грошового зобов'язання та, відповідно, настання строку його виконання.

З викладених підстав Відповідач просить відмовити в задоволенні позову ДП «Бердянський морський торговельний порт» в повному обсязі.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.03.2015 року (суддя Сушко Л.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

02.01.2014р. між ДП «Бердянський морський торговельний порт» - Портовий оператор та ТОВ «Агропромекспорт» - Експедитор укладено Договір №27К (далі за текстом Договір).

Предметом Договору є надання Портовим оператором послуг по перевалці експортного коксу (коксовий горіх, коксовий дріб'язок), далі по тексту - Вантаж, що надходить для фірм, з якими Експедитор має Договори (п. 1.1. Договору).

Даний Договір за своїм змістом є змішаним (ст. 628 ЦКУ) та може містити в собі елементи Договорів підряду, послуг, транспортного експедирування, зберігання та інш., в яких до правовідносин сторін застосовуються відповідні положення цивільного та господарського законодавства України (п. 1.2. Договору).

Згідно пункту 5.23. Договору за фактом виконаних робіт (наданих послуг) Портовим оператором складається акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) у двох примірниках та направляється Експедитору разом з остаточним рахунком. Експедитор зобов'язаний протягом 10-ти банківських днів підписати акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), повернути підписаний примірник акта Портовому оператору і провести взаєморозрахунки з Портовим оператором за остаточним рахунком, з урахуванням здійсненої передоплати за попереднім рахунком.

Згідно пункту 5.24 Договору при відсутності оплати за остаточним рахунком від Експедитора у повному обсязі у строк, вказаний у пункті 5.23, Портовий оператор починаючи з 11-го банківського дня має право нараховувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати.

Цей договір набуває чинності з 01 січня 2014 року і діє до 31 грудня 2014 року, а в частині зобов'язань за договором - до повного їх виконання сторонами Договору (п. 9.1.1 Договору).

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

ДП «Бердянський морський торговельний порт» звернувся до суду з вимогою про стягнення з ТОВ «Агропромекспорт» 26 801,37 грн. 3% річних, 118 137,31 грн. інфляційних збитків, 130 433,37 грн. пені з підстав систематичного порушення Відповідачем строків оплати наданих послуг, передбачених п. 5.23 Договору.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначає що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто закон не передбачає стягнення інфляції та 3% річних за відсутності грошового зобов'язання (боргу).

Як зазначено в п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013р., з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

В пункті 5.1. Постанови зазначено, що кредитор вправі вимагати, в отому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Судова практика Верховного Суду України дає розуміння правової природи вимог про сплату інфляції та 3% річних на підставі ст. 625 ЦКУ.

Так в Постанові від 14 листопада 2011 року по справі №6-40цс11 Верховний Суд України визначає «...ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання». Тобто ця відповідальність можлива виключно за умови наявності простроченого грошового зобов'язання.

Також, в Постанові від 14 листопада 2011 року по справі №3-116гс11 Верховний Суд України доходить до висновку, що «... наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові».

Незважаючи на певну відмінність від вищезазначеного правового аналізу, висновок Верховного Суду України по цій справі є таким же - право на позов про стягнення інфляції та 3% річних є виключно за умови наявності простроченого грошового зобов'язання.

Згідно з абзацом другим пункту 2.1 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88 господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІV від 16.07.1999р. підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно частини 5 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Згідно частини 1 статті 13 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» звітним періодом для складання фінансової звітності є календарний рік.

Крім того, з аналізу п. 5.23. Договору вбачається, що обов'язковою умовою є направлення Портовим оператором Експедитору разом з рахунком Акту приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг), який повинен бути підписаний Експедитором протягом 10-ти банківських днів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що грошове зобов'язання Експедитора по сплаті рахунків Портового оператора починає свій перебіг саме з моменту надання Портовим оператором Експедитору Акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який повинен бути направлений на адресу Експедитора разом з остаточним рахунком та підписання цього Акту Експедитором без заперечень.

Так, ДП «Бердянський морський торговельний порт» на підтвердження прострочення виконання грошового зобов'язання ТОВ «Агропромекспорт» за Договором надано наступні Акти виконаних робіт (наданих послуг):

- від 09.01.2014р. на суму 2 472 457,20 грн.;

- від 16.01.2014р. на суму 855 754,07 грн.;

- від 20.01.2014р. на суму 414 420,32 грн.;

- від 21.01.2014р. на суму 5 212,18 грн.;

- від 21.01.2014р. на суму 18 231,22 грн.;

- від 04.02.2014р. на суму 98 653,25 грн.;

- від 21.03.2014р. на суму 12 328,34 грн.;

- від 31.03.2014р. на суму 14 787,87 грн.;

- від 11.04.2014р. на суму 13829,03 грн.;

- від 11.04.2014р. на суму 5 157,74 грн.;

- від 22.04.2014р. на суму 1 299 540,37 грн.;

- від 22.04.2014р. на суму 453 551,15 грн.;

- від 22.04.2014р. на суму 1 839,60 грн.;

- від 22.04.2014р. на суму 4 292,40 грн.;

- від 21.10.2014р. на суму 4 231,81 грн.,

які підписані уповноваженими представниками Сторін та скріплені печатками Підприємств.

Разом з цим, як вірно зауважує господарський суд першої інстанції, матеріали справи не містять доказів на підтвердження дати направлення ДП «Бердянський морський торговельний порт» цих Актів ТОВ «Агропромекспорт» та із вказаних Актів виконаних робіт не вбачається коли саме зазначені Акти були підписані Відповідачем, як то передбачено п. 5.23. Договору.

Крім того, у книгах обліку вихідної документації Позивача відсутнє підтвердження того, що разом з остаточними рахунками Відповідачеві були направлені і вищезазначені Акти приймання-здачі виконаних робіт. З наданого Позивачем журналу вбачається отримання Відповідачем лише рахунків, що є предметом в даній справі, а також Актів виконаних робіт за інші дати.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази належного виконання Позивачем умов п. 5.23 Договору, щодо направлення Відповідачеві разом з рахунками Актів приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг), якими Позивач обґрунтовує позовні вимоги, що в свою чергу унеможливлює з'ясування та встановлення судом конкретної дати виникнення грошового зобов'язання ТОВ «Агропромекспорт» перед ДП «Бердянський морський торговельний порт» за Договором та настання строку його виконання.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.01.2015р. у ДП «Бердянський морський торговельний порт» було витребувано належні докази на підтвердження виконання Відповідачем грошових зобов'язань за Договором у спірний період (банківські виписки, платіжні доручення тощо).

Однак, Позивачем вимог ухвали господарського суду Запорізької області від 27.01.2015р. не виконано, не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами, що у Відповідача перед Позивачем, згідно до умов Договору, наявна заборгованість, а також не доведено період виникнення простроченої заборгованості, на яку Позивачем нараховані суми 3% річних, індексу інфляції та пені.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ДП «Бердянський морський торговельний порт» до ТОВ «Агропромекспорт» про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовані вищевикладеними відомостями, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.2015 року залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 02.06.2015 року

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Пелипенко Н.М.