ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Справа № 911/1699/15

За позовом Державного підприємства "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою"

до відповідача Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області

про стягнення 295 200,26грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Кулик А.І. (довіреність № 01/04-05/273 від 14.05.2015);

від відповідача - Синяченко В.П. (довіреність №2 від 28.01.2015)

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (далі - ДП "Київський інститут землеустрою") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області про стягнення 295 200,26грн основної заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань за договором №3489 від 06.09.2013 в частині оплати виконаних робіт у встановлений договором строк (а.с. 2-4).

Відповідач у справі - Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на відсутність вини відповідача у не виконанні зобов'язань за договором № 3489 від 06.09.2013. Як вказує відповідач, виконати зобов'язання за договором вчасно йому завадило відсутність бюджетного фінансування (а.с.98-99).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

06.09.2013 між сторонами у справі - ДП "Київський інститут землеустрою" (далі - виконавець) та Управлінням Держземагенства у Бориспільському районі Київської області (далі - замовник) укладено договір № 3489 (а.с.8-12, далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 1.1 договору, виконавець зобов'язується протягом визначеного в договорі строку виконати роботи згідно Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-2010 код 71.12.1 - Послуги інженерні (проведення інвентаризації земель) за бюджетною програмою КПКВК 2803030 «Проведення земельної реформи» на 2013 рік, а замовник - оплатити надані послуги.

Згідно п. 1.2 договору, найменування, зміст, обсяг, характеристика та інші вимоги до виконання роботи, визначаються узгодженим сторонами технічним завданням (додаток №1), що є невід'ємною частиною договору.

Термін виконання робіт встановлений сторонами у календарному плані робіт (додаток №2) (п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 1.5 договору, результатом робіт є технічна документація із землеустрою щодо проведення інвентаризації, що передається замовнику (далі - матеріали).

Обсяги закупівлі робіт можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п. 1.6 договору).

Згідно п. 2.1 договору, загальна вартість вказаного договору становить 679 110,26грн (у т.ч. ПДВ) у відповідності до кошторису (додаток №4), що є невід'ємною частиною договору.

Як передбачено п. 3.1 вказаного договору, оплата робіт здійснюється:

- у вигляді попередньої оплати на підставі виставленого рахунку в межах 50% загальної вартості договору на термін не більше одного місяця

- шляхом перерахування вартості фактично виконаних робіт, визначених в акті здавання-приймання, із зазначенням кількості та площі проінвентаризованих земельних ділянок та кількості переданих документацій із землеустрою протягом 10 банківських днів з дати підписання сторонами кожного із зазначених актів, в межах фактичних надходжень на реєстраційних рахунок за бюджетною програмою 2803030 «Проведення земельної реформи» на 2013 рік.

Здавання-приймання результатів робіт за договором здійснюється на підставі акту здачі-приймання виконаних робіт, що надається виконавцем замовнику (п. 4.1 договору).

Відповідно п. 4.2 договору, замовник протягом 3 робочих днів з дня одержання акту приймання-передачі зобов'язаний направити виконавцеві підписаний акт приймання-передачі або мотивовану відмову від прийняття робіт.

Згідно п. 4.5 договору роботи вважаються виконаними з моменту підписання замовником актів прийняття-передачі виконаних робіт, що є підставою для здійснення остаточних розрахунків між сторонами протягом 10 робочих днів.

Відповідний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін (п. 9.1 договору); відповідно до п. 9.2 договору він діє до кінця 2013 року, якщо інше не буде передбачено додатковими угодами, а в частині оплати - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як встановлено судом, на виконання умов вказаного договору, позивачем виконані роботи на суму 679 110,26грн, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт від 14.10.2013, 18.11.2013, 06.12.2013 (а.с.22-24).

Відповідачем сплачено за надані йому позивачем послуги 383 910,00грн, що підтверджується виписками з рахунку позивача (а.с.64-66), а також платіжними дорученнями (а.с.101-104).

Як зазначає позивач, заборгованість за виконані відповідно до умов вказаного договору роботи становить 295 200,26грн.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обов'язку щодо оплати виконаних позивачем робіт.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки сторонами узгоджено строк виконання зобов'язання з оплати - 10 робочих днів з дати підписання сторонами кожного із актів здачі-прийняття робіт, відповідачем виконання відповідних зобов'язань мало бути здійснено у такий строк.

Між тим, відповідач, не зважаючи на настання строку оплати, взяті на себе зобов'язання виконав лише частково, допустивши заборгованість у розмірі 295 200,26грн.

Розмір заборгованості підтверджується актом звірки розрахунків (а.с.27).

Посилання відповідача на відсутність його вини у порушенні зобов'язання з оплати за договором, судом не прийняті до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі з огляду на наступне.

Відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплати відповідні робіт, оскільки у разі відсутності коштів для оплати, замовник - відповідач у справі міг ініціювати зменшення обсягів закупівлі за договором, як визначено п.1.6 договору,

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, тому відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 27.10.2011 у справі № 11/446, постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 №3-28гс12 та рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 (також див. висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України, за I півріччя 2012 р.).

Як встановлено ч. 3 ст. 82 ГПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу.

Крім того, ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.1,2 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права; суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання, аналогічну норму містить ст. 625 ЦК України.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

При цьому, відповідно до ч. 2 вказаної статті не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю, тому у випадках порушення грошового зобов'язання не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України) (див. п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України у від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Таким чином, оскільки відповідачем не виконані взяті на себе зобов'язання, хоча строк їх виконання настав, заявлені вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 5904,01грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області на користь Державного підприємства "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" 295200,26грн основного боргу, а також 5904,01грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 08.06.2015.

Суддя Ейвазова А.Р.