ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" червня 2015 р.Справа № 924/77/15

Господарський суд Хмельницької області у складі колегії суддів: Кочергіної В.О. (головуючий), Заверухи С.В., Мухи М.Є., розглянувши матеріали справи

за позовом заступника прокурора м. Хмельницького в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Публічного акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" м. Хмельницький

до Товариства з додатковою відповідальністю "Завод "Адвіс" м. Хмельницький

про стягнення 3698694грн. 16коп.

Представники учасників судового процесу:

від позивача 1 не з'явився

від позивача 2 Гальченко В.А. - за довіреністю №3846 від 18.12.2014р.

від відповідача Дунець А.І. - за довіреністю №777 від 12.01.2015р.

від прокуратури Якушко Н.А. - прокурор відділу прокуратури Хмельницької області

У судовому засіданні, відповідно до ст.85 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Ухвалою суду від 18.05.2015р. розгляд справи відкладено на 02.06.2015р.

Позивач - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України явку уповноваженого представника в судове засідання 02.06.2015р. не забезпечив, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Ухвала суду від 18.05.2015р. направлена на адресу позивача зазначену у позовній заяві та внесену до Єдиного державного реєстру підприємств, установ, організацій України - м. Київ, 01601, вул. Хрещатик, 30, рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення й отримана останнім 25.05.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 21.05.2015р.

Згідно з абз. 1 п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. (із змінами і доповненнями) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За таких обставин, незважаючи на те, що позивач 1 своїми процесуальними правами не скористався, наявні у матеріалах справи документи, за висновками суду, є достатніми для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача 1, відповідно до ст. 75 ГПК України, за наявними в матеріалах справи доказами.

Суть спору

Заступник прокурора м. Хмельницького в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Публічного акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" м. Хмельницький звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Завод "Адвіс" 3 586 344грн. 27коп., з якої 3108510грн. 09коп. - боргу за спожиту електричну енергію у період з лютого 2012р. по листопад 2014р., 115282грн. 56коп. пені, 294879грн. 88коп. інфляційних втрат, 67671грн. 74коп. 3% річних.

Згідно поданих позивачем та прийнятих судом заяв про збільшення розміру позовних вимог (вх.№05-08/505/15 від 24.02.2015р.), зменшення позовних вимог (вх.№05-08/784/15 від 25.03.2015р.), заяви (вх.№05-08/1337/15 від 18.05.2015р.) предмет позову становлять вимоги про стягнення з відповідача 3698694,16грн., з яких 3 335 733грн. 56коп. боргу по оплаті за спожиту електроенергію за період з лютого 2012р. по листопад 2014р., 1 739,52грн. пені, нарахованої в період з лютого по липень 2012 року включно, 294 280,68грн. інфляційних втрат, нарахованих з серпня 2012 року по листопад 2014 року включно та 66 940,40грн. 3% річних, нарахованих в період з лютого 2012 року по листопад 2014 року включно.

Представники позивача 2 та прокуратури в судовому засіданні 02.06.2015р. підтримують позовні вимоги.

Позивач 1 у поданій суду заяві від 18.05.2015р. просить суд задовольнити позовні вимоги в редакції заяви позивача 2 від 18.05.2015р.

В обґрунтування позовних вимог прокурор та позивачі посилаються на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по договору про постачання електричної енергії юридичним та фізичним особам-суб'єктам підприємницької діяльності №6 від 01 червня 2011 року. Зазначають, що відповідачу щомісячно виставлялись до оплати рахунки за спожиту електроенергію згідно із затвердженими тарифами, про зміни до яких відповідача повідомлялось у встановленому згідно п. 2.2.3 договору №6 від 01.06.2011р. порядку. Оплату за спожиту електроенергію відповідач здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, чим порушив вимоги чинного законодавства та умови укладеного договору.

У письмових поясненнях від 18.05.2015р. позивач 2 зазначив, що здійснив перерахунок інфляційних нарахувань з серпня 2012 року по листопад 2014 року включно на суму 295570,68грн. В квітні, червні та липні 2014 року відповідачем було оплачено по 260грн. інфляційних нарахувань, в листопаді 2014 року 510грн., всього 1290грн. За вирахуванням вказаної суми, непогашеною залишається сума в розмірі 294280,68грн. інфляційних втрат. Також позивачем 2 здійснено перерахунок пені з лютого 2012 року по липень 2012 року включно, в результаті якого визначено розмір пені - 5539,52грн. У вересні 2012 року відповідачем було сплачено 3800грн. пені, тому розмір пені, який позивач 2 просить стягнути з відповідача складає 1739,52грн. Позивачем 2 здійснено перерахунок 3% річних, в результаті якого визначено розмір 3% річних - 70170,40грн. В квітні, червні та липні 2014 року відповідачем було сплачено по 640грн. 3% річних, в листопаді 2014 року 1310грн., всього 3230грн., а тому позивач 2 просить стягнути з відповідача 2 - 66940,40грн. 3% річних.

Також представник позивача 2 пояснює, що в лютому 2015 року відповідачу було виставлено рахунок за спожиту електричну енергію на суму 807111,77грн. В лютому та в березні поточного року відповідачем було сплачено за електричну енергію з призначенням платежу за "лютий" 92711,77 грн. Різниця в оплаті становить 120 000,00 грн. Позивач 2, керуючись абз. 2 п. 5 додатку №10 до договору №6 від 01.06.2011р. зарахував залишкові 120000грн., сплачених ТДВ "Завод "Адвіс" у лютому 2015 року в якості погашення заборгованості по попереднім заборгованостям, які становили 117167,48 грн., а різниця в розмірі 2832,52 грн. частково погашає борги, які є предметом позову та становлять 3338566,08 грн. Таким чином заборгованість, яка є предметом позову станом на 18.05.2015 року складає 3335733,56 грн. Повідомив суд, що станом на 18.05.2015 року заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію становить 3335733,56 грн., а також 1739,52 грн. пені, 294280,68 грн. інфляційних нарахувань та 66940,40 грн. 3% річних Всього 3698694,16 грн.

Також представник позивача 2 зазначив, що у заяві від 25.03.2015р. допущено помилку під час розрахунку, а саме: зараховано одну й ту саму оплату за спожиту електричну енергію в розмірі 50000грн. двічі - 25.02.2012 року та 25.02.2014 року, тобто фактично оплата пройшла в лютому 2014 року, а призначення платежу "за лютий 2012 року".

Відповідач у відзиві на позов та його представник в судовому засіданні 02.06.2015р. визнає основну суму заборгованості в розмірі 3 335 733,56грн., щодо інших позовних вимог відповідачем 02.06.2015р. подано клопотання, в якому останній просить, у зв'язку з важким фінансовим станом ТДВ "Завод АДВІС", збитковою роботою підприємства (збитки в 2014р. склали 2 млн. 355тис.грн.), необхідністю сплачувати пільгові пенсії за працівників, які раніше працювали на підприємстві в шкідливих умовах праці (в 2014р. сплачено 856770,35грн.), а також враховуючи те, що ТДВ "Завод АДВІС" сплатило 1290грн. інфляційних нарахувань, 3230грн. 3 відсотки річних та 3800 грн. пені у вересні 2012р., тобто ще до подання позову позивачем і порушення провадження у даній справі, на підставі п.3 ст. 83 ГПК України зменшити розмір додаткових нарахувань до 10 відсотків від суми, заявленої в позові.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

26.08.2010 року між Публічним акціонерним товариством "Хмельницькобленерго" (далі - постачальник) та Товариством з додатковою відповідальністю "Завод Адвіс" (далі - споживач) було укладено договір №6 про постачання електричної енергії юридичним та фізичним особам - суб'єктам підприємницької діяльності, відповідно до п.1 якого постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 520,0 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ).

Відповідно до п.2.3.3 даного договору споживач зобов'язувався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків 10, 3 „Порядок розрахунків" та „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

Згідно додатку №10 до договору „Порядок розрахунків", розрахунковий період споживання та оплати за електроенергію визначається календарним місяцем. Споживач самостійно здійснює повну поточну оплату вартості обсягу електричної енергії, згідно додатку №1 з врахуванням очікуваного споживання електроенергії за розрахунковий період у відповідності до 4, 6, 10, 12, 17, 19, 24, 25 числа розрахункового періоду 12,5% від договірної величини споживання електроенергії розрахункового періоду.

За внесення платежів, передбачених п.2.3.3. - 2.3.4. цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком. Споживач на вимогу постачальника відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України зобов'язується сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми (п. 4.2.1. договору).

Розділом 9 договору визначені інші умови договору, згідно яких додатки до цього договору: 1, 2, 3, 5, 7, 10, а також повідомлення про встановлення договірних величин споживання електричної потужності є невід'ємними частинами цього договору. Усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін. Спірні питання та розбіжності щодо виконання умов цього договору, щодо яких сторонами не буде досягнуто згоди, вирішуються у порядку, встановленому законодавством України.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.11р. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України.

Договір підписано представниками та скріплено печатками сторін. Заяв про припинення дії договору або зміни його умов не надходило.

Позивач, на виконання своїх договірних зобов'язань, постачав споживачу (відповідачу) електричну енергію в період з лютого 2012р. по листопад 2014р., що підтверджується виставленим рахунками - фактурами №4 від 27.02.2012р., від 28.03.2012р., від 26.04.2012р., від 29.05.2012р., від 26.06.2012р., від 27.07.2012р., від 29.08.2012р., від 26.09.2012р., від 29.10.2012р., від 28.11.2012р., від 15.01.2013р., від 30.01.2013р., від 28.02.2013р., від 29.03.2013р., від 30.04.2013р., від 29.05.2013р., від 27.16.2013р., від 31.07.2013р., від 30.08.2013р., від 30.09.2013р. 29.11.2013р., від 30.12.2013р., від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., від 31.03.2014р., від 30.04.2014р., від 30.05.2014р., від 27.06.2014р., від 30.07.2014р., від 29.08.2014р., від 30.09.2014р., від 31.10.2014р., від 28.11.2014р. на загальну суму 19 852 919,78 грн. із відмітками про їх отримання відповідачем.

Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачем здійснено часткове погашення боргу в розмірі 17 734 596,00 грн., що підтверджується виписками з банківських рахунків, з яких 16 514 353,70 грн. зараховано на погашення поточної заборгованості та 1 220 242,30грн. зараховано на оплату старих боргів. В лютому 2015 року відповідачу було виставлено рахунок за спожиту електричну енергію на суму 807 111,77грн. В лютому та березні поточного року відповідачем було сплачено за електричну енергію з призначенням платежу за "лютий" 927 111,77 грн. Різниця в оплаті склала 120 000,00 грн. (807 111,77грн. - 927 111,77грн. = 120 000,00грн.).

Відповідно до абзацу 2 п. 5 додатку №10 до договору №6 від 01.06.2011 року "Порядок розрахунків", у разі відсутності угоди про реструктуризацію заборгованості всі кошти перераховані споживачем за електричну енергію, зараховуються у відповідності платіжному дорученню, а при не визначенні призначення платежу в платіжному документі, або переплаті в поточному місяці, постачальник електричної енергії має право перераховані кошти зарахувати в погашення існуючої заборгованості споживача з найдавнішим терміном її виникнення. Таким чином 120 000,00грн. сплачених ТДВ "Завод Адвіс" у лютому 2015 року повністю зараховано на погашення старих боргів, які становили 117 167,48 грн. (120 000,00 - 117 167,48 = -2832,52), різницею в розмірі 2832,52грн. частково погашено борги, які є предметом позову та становлять 3 338 566,08 грн.

Отже, як вбачається з матеріалів справи відповідач умов договору належним чином не виконав, розрахунків за використану електроенергію вчасно та у повному обсязі не провів, внаслідок чого у нього станом на 18.05.2015р. утворилась заборгованість перед позивачем за спожиту у період з лютого 2012р. по листопад 2014 року електроенергію в сумі 3 335 733,56грн. (19 852 919,78 грн. - 16 514 353,70 грн. - 2832,52 грн. = 3335 733,56 грн.).

01.08.2014р. позивач надіслав на адресу відповідача претензію №02-936 про сплату боргу за спожиту електричну енергію, проте відповідач жодної відповіді позивачу не надав.

Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість за спожиту електроенергію не сплатив, позивач звернувся до суду із позов про стягнення з відповідача боргу в сумі 3 335 733,56 грн., з нарахуванням 1 739,52 грн. пені, 294 280,68 грн. інфляційних нарахувань та 66 940,40 грн. 3% річних (враховуючи прийняту судом заяву (вх.№05-08/1337/15 від 18.05.2015 р.).

Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке:

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії №6 від 01.06.2011р., за умовами якого позивач здійснює передачу та постачання електричної енергії відповідачу, а відповідач оплачує позивачу спожиту електроенергію.

Відповідно до п.1.2 Правил користування електричною енергію, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996р. № 28 договором про постачання електричної енергії є домовленість двох сторін (постачальник електричної енергії за регульованим тарифом і споживач), що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час продажу постачальником за регульованим тарифом електричної енергії споживачу за тарифами, які регулюються відповідно до законодавства України.

Пунктом 10.2. Правил передбачено, що споживач електричної енергії зобов'язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Відповідно до ст. 714 ЦК України, ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи слідує, що відповідач за період з 01 лютого 2012 року по 30 листопада 2014 року спожив електроенергії на загальну суму 19 852 919,78 грн. Проте відповідач порушив договірні зобов'язання з оплати спожитої електроенергії (пп. 2.2.4 договору), утворивши заборгованість перед позивачем в розмірі 3 335 733,56 грн. Доказів про повне погашення заборгованості та спростування позовних вимог суду не подано.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі наведеного, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 335 733,56 грн. заборгованості за спожиту у період з лютого 2012р. по листопад 2014 року електроенергію обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пункт 4.2.1 договору передбачає, що споживач на вимогу постачальника відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України зобов'язується сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми

Позивач просить стягнути з відповідача 66 940,40 грн. 3% річних і 294 280,68 грн. інфляційних втрат згідно з поданими розрахунками.

Суд, перевіривши розмір заявлених позивачем інфляційних втрат з серпня 2012р. по листопад 2014 р. в сумі 294 280,68 грн. та 3% річних з лютого 2012р. по листопад 2014р. в розмірі 66 940,40 грн., вважає, що вони заявлені в межах можливих нарахувань, а тому позовні вимоги щодо стягнення 3% річних в сумі 66 940,40 грн. та 294 280,68 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

При цьому судом не приймається до уваги подана відповідачем заява про зменшення заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат до 10 % в порядку п.3 ст.83 ГПК України, оскільки за змістом п.3 ч.1 ст.83 ГК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), а 3% річних та інфляційні втрати за своєю правовою природою не є неустойкою.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 1 739,52 грн. пені, нарахованої за період з лютого по липень 2012 року судом враховується таке.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони в п. 4.2.1 договору визначили, що за внесення платежів, передбачених п.2.3.3. - 2.3.4. цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Перевіривши правильність розрахунку заявленої до стягнення пені в розмірі 1739,52грн. суд вважає правомірними позовні вимоги в цій частині. Однак при стягненні 1739грн. 52коп. судом враховується, що згідно ч.3 ст. 551 ЦК України за рішенням суду розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, зменшується, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

Відповідно, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Аналогічна за змістом і норма ст.233 ГК України, згідно якої у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

На підставі вищезазначеного, зважаючи також на стягнені 3% річних в розмірі 66940,40грн. та інфляційних втрат в розмірі 294280,68грн., суд вважає за можливе зменшити розмір стягуваної з відповідача пені на 50%, тобто, до 869,76 грн.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований, підтверджений належними у справі доказами та підлягає частковому задоволенню в розмірі 3 335 733,56 грн. - заборгованості за спожиту електричну енергію, 869,76 грн. - пені, 66 940,40 грн. - 3% річних та 294280,68 грн. - інфляційних втрат. У решті позову належить відмовити.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України оплата судових витрат покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При цьому судовий збір при зменшенні судом неустойки покладається на відповідача повністю, без врахування зменшення такого розміру (п.2.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13р.).

Керуючись ст. ст. 1, 12, 22, 33, 34, 44, 49, 82-84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов заступника прокурора м. Хмельницького в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Публічного акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" м. Хмельницький до Товариства з додатковою відповідальністю "Завод Адвіс" м. Хмельницький про стягнення 3 698 694грн. 16коп. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Задов Адвіс" (м. Хмельницький, вул. Чорновола, 88, код 00498431) на користь Публічного акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" (м. Хмельницький, вул. Храновського, 11А, код 22767506) 3 335 733грн. 56коп. (три мільйони триста тридцять п'ять тисяч сімсот тридцять три гривні 56коп.) заборгованості, 869грн. 76коп. (вісімсот шістдесят дев'ять гривень 76коп.) пені, 294280грн. 68коп. (двісті дев'яносто чотири тисячі двісті вісімдесят гривень 68коп.) інфляційних втрат та 66940грн. 40коп. (шістдесят шість тисяч дев'ятсот сорок тисяч 40коп.) 3% річних.

Видати наказ.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Завод Адвіс" (м. Хмельницький, вул. Чорновола, 88, код 00498431) в доход державного бюджету України (по коду бюджетної класифікації 22030001 "Судовий збір, код 03500128, пункт ставок судового збору", символ звітності 206, отримувач коштів УДКСУ у м. Хмельницькому, код отримувача 38045529, банк отримувача ГУ ДКСУ у Хмельницькій області, код банку отримувача (МФО) 815013, на рахунок 3002) судовий збір в розмірі 73080грн. (сімдесят три тисячі вісімдесят гривень).

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.06.2015р.

Головуючий суддя В.О. Кочергіна

Суддя С.В. Заверуха

Суддя М.Є. Муха

Віддруковано 5 примірників:

1 - до справи;

2 - позивачу 1 рекомендованим з повідомленням (м. Київ, 01601, вул. Хрещатик, 30);

3 - позивачу 2 (м. Хмельницький, вул. Храновського, 11А);

4 - відповідачу простим (м. Хмельницький, вул. Чорновола, 88);

5 - прокуратурі (м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 63).