ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року Справа № 923/1482/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіДерепи В.І.,
суддів :Грека Б.М., - (доповідача у справі), Кривди Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постанову та додаткову постановуОдеського апеляційного господарського суду від 12.03.15 та Одеського апеляційного господарського суду від 13.03.15
у справі№923/1482/13
господарського судуОдеської області
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
доТовариства з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінату "Ювілейний"
провизнання недійсними додаткових угод та пункту договору
за участю представників від:
позивачане з'явилися, були належно повідомлені,
відповідачаДружина Т.Г. (дов. від 02.01.15)

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до господарського суду Херсонської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінату "Ювілейний" про визнання недійсною додаткової угоди

№ 2 від 27.10.10 до договору поставки № МК-88-09/10 від 01.02.09 та визнання недійсним пункту 4.6 договору поставки № МК-88-09/10 від 01.02.09 в редакції від 27.10.10, а також про визнання недійсною додаткової угоди №5, укладеної 27.02.13 до договору поставки № МК-88-09/10 від 01.02.09 (з врахуванням заяви від 06.11.13 про збільшення позовних вимог).

Позов обґрунтований тим, що додатковою угодою №2 до договору поставки №МК - 88-09/10 від 01.02.09 сторони встановили графік погашення простроченої заборгованості ФОП ОСОБА_4 у розмірі 3200000,00 грн. з 27.10.10 по 30.09.11. Додатковою угодою №5 від 27.02.13 сторони узгодили/підтвердили наявність та розмір дебіторської заборгованості позивача перед відповідачем у розмірі 4840776,18 грн. та затвердили графік погашення цієї заборгованості. Позивач посилається на те, що оспорювані додаткові угоди укладені ним внаслідок помилки, оскільки простроченої заборгованості позивача перед відповідачем на момент укладення угод не існувало.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 23.12.14 (суддя

Александрова Л.І.) позов задоволено, з посиланням на те, що під час укладення спірних додаткових угод, враховуючи обсяг господарських операцій за значний проміжок часу, позивач помилявся щодо наявності у нього заборгованості перед відповідачем, тобто неправильно сприймав права та обов'язки сторін за спірними додатковими угодами, що вплинуло на його волевиявлення, і є підставою вважати, що в іншому разі угоди не були в укладені.

За результатом апеляційного перегляду справи Одеський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: головуючого-судді Головея В.М., суддів: Шевченко В.В.,

Ярош А.І.) 12.03.15 прийняв постанову, якою рішення суду першої інстанції скасував, в позові відмовив. При цьому постанова обґрунтована тим, що позивач своїми діями фактично схвалив оспорюваний правочин. Додатковою постановою від 13.03.15 здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із постановами (в тому числі, з додатковою), позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, рішення залишити без змін. Скарга обґрунтована тим, що на момент вчинення дій, які апеляційним судом розцінені, як схвалення правочинів, позивач все ще знаходився під впливом помилки.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 01.02.09 між ФОП ОСОБА_4 (покупець) та ТОВ м'ясокомбінат "Ювілейний" (постачальник) укладено договір поставки № МК-88-09/10 (договір поставки), за умовами якого, постачальник зобов'язався здійснювати поставку товарів, а покупець зобов'язався здійснити оплату поставленого товару. Строк дії договору поставки, відповідно до п. 10.1 встановлено до 31.12.09. Додатковою угодою № 1 від 18.12.09 строк дії договору поставки продовжено до 01.10.11.

27.10.10 між сторонами укладена додаткова угода № 2 відповідно до п. 1 якої розділ 4 договору поставки № МК-88-09/10 від 01.02.09 доповнено п. 4.6, відповідно до якого сторони встановили графік погашення простроченої заборгованості покупця в розмірі 3200000,00 грн. Кінцевий термін погашення вказаної заборгованості встановлено до 30.09.11.

27.02.13 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 5 до зазначеного вище договору поставки. Відповідно до пункту 1 додаткової угоди № 5 сторони підтверджують наявність у покупця заборгованості перед постачальником станом на 26.02.13 в сумі 4 840776, 18 грн.

Враховуючи значний обсяг наданих сторонами до суду первинних облікових документів за значний проміжок часу, викладених більш ніж на двох тисячах аркушах, встановлення обставин щодо наявності заборгованості та її суми на дату укладення додаткових угод № 2 від 27.10.10 та № 5 від 27.02.13 до договору поставки №МК-88-09/10 від 01.02.09 потребує спеціальних знань, господарський суд на підставі ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду від 20.12.14 призначив судову економічну експертизу з метою встановлення фактичної простроченої заборгованості на момент укладення оспорюваних додаткових угод.

Проведення експертизи доручено науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при УМВС України в Херсонській області.

Приймаючи рішення про визнання недійсними оскаржуваних угод, як таких, що укладені внаслідок помилки, господарський суд прийняв до уваги висновок експерта від 24.11.14 № 102, в якому зазначено, що розмір заборгованості позивача за поставлений товар за договором поставки № МК-88-09/10 від 01.02.09 станом на 27.10.10 у сумі 3200000,00 грн. та станом на 27.02.13 сумі 4840776,18 грн. підтвердити документально не надається можливим. Крім цього, зазначено, що згідно наданих сторонами первинних документів заборгованість позивача перед відповідачем за обома спірними додатковими угодами до договору відсутня, існує переплата.

Втім, апеляційний суд відмовив в позові, при чому даний висновок експертизи ним не прийнятий до уваги, оскільки на дослідження не надані зведені документи бухгалтерського обліку зобов'язань зі сторони позивача за рахунком 631 та дебіторської заборгованості зі сторони відповідача за рахунком 361. Переплата судово-економічною експертизою за поставлену продукцію встановлена на підставі реєстрів, наданих позивачем, однак зазначені реєстри не є первинними бухгалтерськими документами у розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", не містять особистий підпис або інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Крім цього, з висновку експерта від 24.11.13 вбачається, що останнім не були дослідженні всі первинні документи, у зв'язку з чим підтвердити документально розмір заборгованості не надається можливим.

Крім того, апеляційний суд виходив з того, що в подальшому позивачем вчинено ряд дій на підтвердження оспорюваних правочинів, що виключає можливість помилки. Так, 01.09.14 позивач звернувся до Новокаховського міського суду з позовом в тексті якого, зазначив: "Згідно умов додаткової угоди №2 від 27.10.10 до договору поставки №МК-88-09/10 від 01.02.09 сторони встановили графік погашення простроченої заборгованості покупця в розмірі 3200000,00 грн. В подальшому, на поточний рахунок ТОВ м'ясокомбінат "Ювілейний" позивачем, з призначенням платежу "За ковбасні вироби згідно доп. Угоди від 27.10.10", перераховано грошові кошти в сумі 11404404,00 грн.. З вказаних коштів частина, а саме 3200000,00 грн. була перерахована, відповідно, на виконання угоди від 27.10.10. Решта коштів в сумі 8204404,00 грн. перераховані помилково". З викладеного вбачається, що ФОП ОСОБА_4 не вважає помилковим підписання угоди №2, до цього ж перерахування 3200000,00 грн. на думку останньої є правомірним на виконання графіку погашення заборгованості, погодженому сторонами додатковою угодою №2 від 27.10.10.

Також на виконання вказаної угоди відповідно до узгодженого сторонами графіку погашення суми боргу, здійснила три платежі на загальну суму 159966,00 грн.

Крім цього, 05.11.13 на забезпечення виконання додаткової угоди №5 між сторонами укладений Договір про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки нерухомого майна від 27.02.13, умовами якого сторони узгодили, що іпотека за цим договором є засобом забезпечення виконання іпотекодавцем (позивачем) зобов'язань за Договором поставки МК 88-09/10 від 01.02.09, укладеним між ТОВ м'ясокомбінат "Ювілейний" та Приватним підприємцем ОСОБА_4 з усіма додатками і додатковими угодами до нього. Заборгованість за поставлений товар станом на 26.02.13 в розмірі 4840776,18 грн. зі строком погашення до 30.12.15 згідно графіку та іншими умовами погашення зазначеної заборгованості, визначеними Договором.

Таким чином, апеляційний суд вказав, що позивачка після підписання додаткової угоди №5 здійснила низку послідовних конклюдентних дій, спрямованих на виконання цієї угоди, що виключає можливість помилки у визнанні суми боргу при укладанні додаткової угоди №5, та на підставі цього відмовив в позові.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне підтримати правову позицію апеляційного суду, втім, не з підстав схвалення позивачкою спірних правочинів, а з підстав неможливості помилки в даному випадку.

Так, схвалення правочину діями сторони, які свідчать про прийняття його до виконання (в порядку ст. 241 Цивільного кодексу України) має значення лише тоді, коли підставою для визнання недійсним правочину заявлений дефект волі (підписання договору не уповноваженою особою, або з перевищенням повноважень). Коли сторона просить визнати недійсним правочин, як такий, що укладений внаслідок помилки, питання наступного схвалення договору не має принципового значення для правової кваліфікації ситуації.

Втім, апеляційний суд вірно відмовив в позові, оскільки дійшов висновку, з яким погоджується також суд касаційної інстанції, що в даному випадку відсутня помилка з боку позивача, бо він знав, або повинен був знати про стан власних розрахунків з контрагентом. А місцевий суд, задовольняючи позов та визнаючи недійсними угоди, як такі, що укладені внаслідок помилки, не вказав, як сторона може помилятися щодо власного стану розрахунків (наявності заборгованості, чи переплати за договором), та які дії слід було вчинити іншій стороні, аби позивач був обізнаний щодо стану виконання договору між ними.

Враховуючи положення Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", документи, пов'язані з поставками товару та розрахунками сторін є двосторонніми, складаються принаймні у двох екземплярах, по одному для кожної зі сторін, а відтак, наявні у позивача (тим більше, саме ним вони долучені до матеріалів справи). Тим більше, позивач не був позбавлений ні права, ні можливості звернутися до власного банку із запитом про рух коштів на власному рахунку.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

За таких обставин суд касаційної інстанції вважає, що постанова Одеського апеляційного господарського суду від 12.03.15 є вірною по суті, тому відсутні правові підстави для її скасування (а відтак, і скасування додаткової постанови про розподіл судових витрат від 13.03.15).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.03.15 та додаткову постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.03.15 у справі №923/1482/13 залишити без змін.

Головуючий - суддя В.І. Дерепа

Судді Б.М. Грек

Д.С. Кривда