ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015 р. Справа№ 914/1271/15

За позовом: Державного проектного інституту проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд», м.Львів

До відповідача :Управління капітального будівництва Львівської міської ради, м.Львів

про: стягнення 245 074,22 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

Представники:

від позивача: Маргаль Н.Б. - представник ( довіреність №03/157 від 18.05.2015р.);

від відповідача: Депа Ю.-М.Р. - представник (довіреність №05-61 від 16.03.2015р.).

Права та обов'язки, передбачені ст. ст.20, 22 ГПК України суд роз'яснив представникам Сторін. Заяви про відвід судді не надходили

Суть спору: Позов заявлено Державним проектним інститутом проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд», м.Львів, до Управління капітального будівництва Львівської міської ради, м.Львів. про стягнення дебіторської заборгованості за виконані проектні роботи по об»єкту «Реконструкція транспортної розв»язки на вул..Городоцькій-вул.Кузневича-вул.Сяйво» в сумі 224 497,72 грн.

Провадження у справі порушено і прийнято позовну заяву до розгляду ухвалою господарського суду Львівської області від 20.04.2015 року, судове засідання призначено на 13.05.2015 року. Вимоги до сторін висвітлені в ухвалі суду.

08.05.2015 року за вх..№1925/15 в суді зареєстровано поступлення від позивача Заяви вих.№03/137/1 від 28.04.2015р. про збільшення розміру позовних вимог. У п.2 прохальної частини зазначеної заяви позивач просить стягнути на його користь з відповідача 271 780,38 грн. заборгованості, з якої: 144 337,20 грн. основний борг, 6 107,20 грн. - 3% річних, 74 036,90 грн. - інфляційні втрати, 47 299,08 грн. - пеня.

З підстав, зазначених в ухвалі від 13.05.2015 року розгляд справи відкладався на 27.05.2015 року.

26.05.2015 року за вх..№21738/15 в суді зареєстровано поступлення від позивача листа вих.№03/170 від 25.05.2015 р. у якому просить долучити до матеріалів справи Заяву вих.№03/171 від 25.05.2015 року про зменшення розміру позовних вимог. У пункті 2 прохальної частини заяви позивач просить стягнути на його користь з відповідача 144 337,20 грн.основного боргу, 6 107,20 грн. 3% річних, 84 870,26 грн. інфляційних втрат, 9759,56 грн. пені, що в сукупності складає суму 245074,22 грн.

В судовому засіданні 27.05.2015р. представником відповідача Рихвицький Р. отримано від представника позивача примірник заяви про зменшення розміру позовних вимог, що представником Рихвицьким Р. засвідчено письмово.

Для надання можливості представнику відповідача подати відзив на позов із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, в судовому засіданні 27.05.2015р. оголошувалась перерва до 03.06.2015 року, про що до відома представників сторін було доведено у письмовій формі (під розписку).

В судове засідання 03.06.2015 року сторони явку повноважних представників забезпечили. В судовому засіданні представником відповідача подано відзив від 26.05.2015 року №05-212 по справі №914/1271/15, який зареєстрований у діловодстві господарського суду за вх..№22812/15 03.06.2015 року.

З підстав, наведених у позовній заяві, заяві про зменшення розміру позовних вимог, представник позивача просить суд позов із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог задоволити та стягнути на користь позивача з відповідача 144 337,20 грн.основного боргу, 6 107,20 грн. 3% річних, 84 870,26 грн. інфляційних втрат, 9759,56 грн. пені, що в сукупності складає суму 245074,22 грн.

Відповідач у відзиві, його представник у судовому засіданні підтверджують вартість виконаних позивачем для відповідача за Договором №4946 від 19.08.2013 року робіт - 144 337,20 грн. Однак, вважають, що позивачем невірно, з порушенням вимог п.6 ст.232 ГК України нарахована пеня ( при цьому , контррозрахунку пені відповідач не подає). Крім того, на думку відповідача позивач невірно обраховує пеню, 3% річних та інфляційні втрати починаючи з 01.11.2013 року (таким днем на думку відповідача є 04.11.2013р.), посилається на відсутність бюджетних призначень та фактичних надходжень, які можуть бути скеровані для розрахунку з позивачем за виконані по договору №4946 від 19.08.2013 року роботи, а відтак, із врахуванням вищенаведеного просять в позові відмовити повністю.

Відповідно до п.3.10 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із наступними змінами та доповненнями) передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи із якої і вирішується спір,- з обов»язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Відповідно до п.3.11 вказаної Постанови пленуму ВГСУ, ГПК, зокрема стаття 22 цього Кодексу , не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення», або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог тощо. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позивачем позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінити її як : подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об»єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

У зв»язку із надходженням 26.05.2015р. (вх.№21738/15) до господарського суду Заяви позивача вих.№03/171 від 25.05.2015р. про зменшення розміру позовних вимог, справа розглядається із врахуванням вимог позивача у Заяві вих.№03/171 від 25.05.2015р.

За умовами ст.33 Господарського процесуального кодексу України на сторони покладається обов'язок доводити їх вимоги чи заперечення. Згідно до вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявленні клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. За умовами ст.59 ГПК України відповідач має право після одержання ухвали надіслати господарському суду відзив на позовну заяву і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач своїм правом скористався.

Відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України господарським судом створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності у відповідності до ст.43 ГПК України, заслухавши пояснення представників сторін, які надані в судових засіданнях, суд встановив.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, наданим в копії представником позивача до справи, копіями свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Серія А01 №208049, Статуту позивача (нова редакція) 2012р. (р/н 1011913, дата - 04.05.2012р.) підтверджується, що позивач має повну назву - Державне підприємство «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд», скорочена назва підприємства - ДП «Львівдіпрокомунбуд», місцезнаходження підприємства: 79005 м.Львів, вул..Академіка Богомольця,9. Позивач в статусі юридичної особи включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за кодом 03329054. Організаційно-правова форма - державне підприємство.

Наявними у справі документами , зокрема копіями Положення на підставі якого діє відповідач, довідки з ЄДРПОУ підтверджується, що Управління капітального будівництва Львівської міської ради є юридичною особою , включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за кодом 04056049 в статусі юридичної особи, організаційно-правова форма - орган місцевого самоврядування.

19.08.2013 року між Управлінням капітального будівництва Львівської міської ради (замовник) та ДП «Львівдіпрокомунбуд» (виконавець) укладено Договір №4946 на виконання проектно-вишукувальних робіт ( надалі - Договір).

Виконавець (п.1.1 р.1 «Предмет договору») зобов»язується на підставі вихідних даних на проектування, наданих Замовником, своїми силами і засобами виготовити згідно з державними будівельними нормами та іншими нормативними документами проектно-кошторисну документацію (стадія «Робочий проект») по об»єкту «Реконструкція транспортної розв»язки на вул.Городоцькій-вул.Кузневича-вул.Сяйво» (надалі іменується «Документація»).

Відповідно до п.1.2 Договору термін виготовлення та передачі виконавцем документації замовнику встановлюється сторонами згідно з календарним планом (додаток 2), який є невід»ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п.2.1 Договору, загальна вартість проектних робіт відповідно до протоколу погодження договірної ціни (додаток 1), який є невід»ємною частиною даного Договору, становить 144 337,20 гривень (сто сорок чотири тисячі триста тридцять сім гривень 20 копійок) , в тому числі ПДВ (20%) 24056,20 гривень (двадцять чотири тисячі п»ятдесят шість гривень 20 копійок).

Оплата за виконані роботи здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця ( п.2.2 Договору).

Відповідно до п.2.3, замовник бере на себе зобов»язання провести повну оплату за виконані проектно-вишукувальні роботи протягом п»ятнадцяти календарних днів з дня підписання акту здавання-приймання документації.

У п.4.3 Договору сторонами погоджено, що у випадку, якщо виконані роботи з виготовлення документації не відповідають умовам цього Договору, замовник має право протягом 10 календарних днів з дня отримання документації подати письмово мотивовану відмову від її приймання. У разі отримання виконавцем відмови сторони повинні скласти двосторонній акт з переліком доопрацювань, які потрібно виконати, та погодити термін їх виконання.

У п.5.4 Договору сторони погодили, що за прострочення платежу замовник за кожний день прострочення сплачує виконавцю пеню , розмір якої обчислюється від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення згідно з чинним законодавством України, в тому числі за прострочення оплати за кожний етап робіт відповідно до календарного плану, якщо етапи передбачено.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання сторонами зобов»язань ( п.7.1).

Договір з боку «замовника» (Управління капітального будівництва Львівської міської ради) підписаний в.о. начальника управління І.Фалюта, з боку «виконавця» (ДП «Львівдіпрокомунбуд») директором О.Хаврона та скріплений гербовими печатками юридичних осіб (сторін договору).

Сторонами підписано та завірено печатками Додаток №1 до Договору №4946 від 19.08.2013 року - Протокол погодження договірної ціни на виконання проектно-кошторисної документації по об»єкту «Реконструкція транспортної розв»язки на вул.Городоцькій-вул.Кузневича-вул.Сяйво» згідно якого вартість робіт складає 144337,20 грн., а також Додаток №2 до Договору - Календарний план на виконання проектно-кошторисної документації по об»єкту. Згідно календарного плану : початок виконання робіт - 19.08.2013р. , закінчення виконання робіт - 21.10.2013р.

17.10.2013 року сторони підписали Акт №1/4946 здачі-приймання проектно-вишукувальних робіт по об»єкту «Реконструкція транспортної розв»язки на вул.Городоцькій-вул.Кузневича-вул.Сяйво», яким підтвердили виконання робіт позивачем за Договором №4946 від 19.08.2013 року вартістю 144337,20 грн. і прийняття цих робіт замовником без будь-яких зауважень чи претензій до виконавця.

Однак, у встановлені в Договорі строки відповідач (замовник) не розрахувався з позивачем (виконавцем) за виконані роботи.

Виконавець (позивач) намагався вжити заходів до врегулювання спору із замовником (відповідачем) у добровільному порядку, скеровував відповідачу вимоги про погашення заборгованості, які залишились останнім без розгляду та без задоволення ( листи-вимоги вих.№04/40 від 05.02.2014р, вих.№04/15 від 26.01.2015р.).

Таким чином, станом на день звернення позивача з позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем становила 144 337,20 грн. Сума заборгованості не змінилась і станом на момент прийняття судом рішення у справі.

Від суми заборгованості, у відповідності до умов п.5.4 Договору, позивач нарахував відповідачу пеню за прострочку виконання грошового зобов»язання в сумі 9 759,56 грн., а відповідно до ст.625 ЦК України - інфляційні втрати в сумі 84 870,26 грн. (розрахунки пені та інфляційних втрат наведено позивачем у Заяві про зменшення розміру позовних вимог із врахуванням якої розглядається справа). Розрахунок 3% річних в сумі 6 107,20 грн. наведено позивачем у «Довідці розрахунку інфляційних збитків та 3% річних до Договору №4946", яка долучена до позовної заяви , оскільки у Заяві про зменшення розміру позовних вимог в частині вимог про стягнення 3% річних позивач підтримав вимогу про стягнення первинно заявлених у позовній заяві 3% річних в сумі 6 107,20 грн.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до норм статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільногно законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб"єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов"язаної сторони виконання її обов"язку.

Відповідно до ст.174 ГК України Господарські зобов»язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків

Договір є двостороннім, якщо правами та обов»язками наділені обидві сторони договору.До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Власне, це ті умови, на яких сторони погодилися виконувати договір. Зміст договору як підстави виникнення цивільно-правового зобов"язання визначається тими правами та обов"язками, які взяли на себе учасники договору відповідно до умов договору і які закріплені і сформульовані у договорі.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує форму правочину, в якій його вчинено (письмово), а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки (печаток) на документі, що має письмову форму.

Таким чином, наявністю печаток замовника і виконавця на договорі №4946 від 19.08.2013 року на виконання проектно-вишукувальних робіт підтверджується факт його вчинення на умовах, які вказані сторонами у договорі.

Зміст договору №4946 від 19.08.2013 року, як підстави виникнення цивільного-правового зобов"язання, визначається тими правами та обов"язками, які взяли на себе учасники (сторони) цього договору: виконавець і замовник , відповідно до умов цього договору і які закріплені і сформульовані в цьому договорі.

Договір№4946 від 19.08.2013 року є двостороннім договором, таким, що не укладений більш як двома сторонами, а лише замовником і виконавцем; договір не укладений на користь третьої особи.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору №4946 від 19.08.2013 року позивач виконав для відповідача передбачені у цьому договорі роботи, що підтверджується актом №1/4946 від 17.10.2013 року здачі-приймання проектно-вишукувальних робіт.

Роботи прийняті замовником від виконавця без зауважень та претензій.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України суб»єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов»язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов»язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов»язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов»язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов»язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов»язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Враховуючи наведене, суд вбачає наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 144 337,20 грн. основного боргу за виконані роботи, з огляду на те, що у матеріалах справи відсутні, а відповідачем не подано суду доказів оплати робіт на вказану суму.

При цьому суд вбачає за доцільне зазначити, що моментом виконання грошового зобов»язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора , або видачі їх йому готівкою.

Крім того, відповідно до п.2.3 Договору, виконання зобов»язання відповідачем по оплаті виконаних проектно-вишукувальних робіт не ставилось в залежність від фінансування відповідача та повинно виконуватись своєчасно та в повному обсязі протягом п»ятнадцяти календарних днів з дня підписання акту здавання-приймання документації.

Відповідно до ст.ст.610,611 Цивільного кодексу України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. У разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч.1 ст.549 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання ( ч.1 ст.549 ЦК України). Штрафом є неустойка , що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання ( ч.2 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки (штрафу, пені) є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов»язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов»язання мало бути виконано.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі , що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.5.4 Договору за прострочення платежу замовник за кожний день прострочення сплачує виконавцю пеню, розмір якої обчислюється від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається із розрахунку пені на суму 9 759,56 грн., який наведений позивачем у Заяві про зменшення розміру позовних вимог, позивач починає нарахування пені з 01.11.2013 року. Однак, виходячи з умов п.2.3 Договору , положень ст.ст.253,254 ЦК України, відповідач повинен був розрахуватись з позивачем за виконані роботи впродовж 15 календарних днів, починаючи з 18.10.2013 року по 01.11.2013 року включно. При цьому, 01.11.2013 року припадає не на вихідний день ( як стверджує відповідач) а на робочий день , п»ятницю. Відтак, з 02.11.2013 року має місце протермінування відповідачем виконання грошового зобов»язання з оплати виконаних робіт.

Судом перевірено розрахунок пені, наведений позивачем у Заяві про зменшення розміру позовних вимог та встановлено, зокрема, що зазначаючи у розрахунку другий період нарахування пені (з 15.04.2014р. по 16.07.2014р.) 17 днів прострочки, позивачем фактично проведено розрахунок пені у цьому періоді з 15.04.2014 р. по 01.05.2014 року, за 17 днів прострочки.

Таким чином , пеня підлягає до стягнення, виходячи із розрахунку :

1. За період з 02.11.2013р. по 14.04.2014р. (за 164 дні прострочки), із врахуванням ставки НБУ 6,5% , від суми боргу 144 337,20 грн. та складає 8430,874 грн.

2. За період з 15.04.2014р. по 01.05.2014р. (за 17 днів прострочки), при ставці НБУ 9,5%, від суми боргу 144 337,20 грн., та складає 1277,285 грн.

Разом пеня складає 9708,20 грн. (8430,874 грн. +1277,285 грн.=9708,159 грн.=9708,20 грн.).

Слід зазначити, що із заявами за вимогою про стягнення пені, зокрема стосовно застосування строку позовної давності, відповідач до суду не звертався.

Відтак, вимога позивача про стягнення пені підлягає до задоволення частково, в сумі 9 708,20 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п.4 (п.п.4.1) Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» ,- сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У п.3 зазначеної Постанови вказано, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати.

У застосуванні індексації можуть враховуватись рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р.

Перевіривши проведені позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається із розрахунку 3% річних, наведеному у «Довідці розрахунку інфляційних збитків та 3-х процентів річних до Договору №4946», позивач розрахував 3% річних в сумі 6 107,20 грн., які просить стягнути з відповідача, за період з 01.11.2013 року по 01.04.2015р., за 516 днів прострочки, від суми боргу 144 337,20 грн.

Судом перевірено зазначений розрахунок стосовно кількості днів прострочки та виявлено, що фактично період з 01.11.2013р. по 01.04.2015р. містить 517 днів.

Позивач періоду нарахування 3% річних не змінював, з відповідними заявами в порядку ч.4 ст.22 ГПК України до суду не звертався.

Як вже встановлено, початком протермінування відповідачем оплати виконаних робіт є 02.11.2013 року.

Таким чином, за період з 02.11.2013 року по 01.04.2015 р. (за 516 днів прострочки) розмір 3% річних від суми боргу 144 337,20 грн. складає 6 121,48 грн.

Поскільки не суд, а лише позивач в порядку ч.4 ст.22 ГПК України наділений правом , зокрема, збільшувати розмір заявлених вимог , однак із відповідними заявами в частині вимоги про стягнення 3% річних позивач до суду не звертався, то вимога позивача про стягнення 3% річних підлягає до задоволення в заявленій сумі 6107,20 грн.

Із розрахунку інфляційних втрат, який наведений позивачем у Заяві про зменшення розміру позовних вимог , вбачається , що позивач зазначив період за який нараховано ним інфляційні втрати з 01.11.2013 р. по 25.05.2014 року в сумі 84 870,26 грн. та зазначив, що сума заборгованості, на яку нараховуються інфляційні - 12 780,00 грн. Однак, перевіривши сам розрахунок інфляційних втрат на суму 84870,26 грн., який наведений у Заяві, суд дійшов висновку, що позивачем помилково зазначено про нарахування інфляційних від суми заборгованості 12780,00 грн. і вірно проведено розрахунок від суми основного боргу 144 337,20 грн. Встановлено також, що сума інфляційних втрат 84 870,26 грн., вимога про стягнення якої заявлена у прохальній частині заяви , фактично нарахована за період з листопада 2013 року по квітень 2015 року включно. Розрахунок інфляційних втрат позивачем проведено вірно. Відтак, вимога про стягнення 84 870,26 грн. інфляційних втрат підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до ст.4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України , господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що грунтується на всебічному, повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача 245 074,22 грн. заборгованості за Заявою вих..№03/171 від 25.05.2015р. підлягають до задоволення частково, стягненню на користь позивача з відповідача підлягає: 144 337,20 грн. основного боргу, 9 708,20 грн. пені, 6 107,20 грн. - 3% річних, 84 870,26 грн. інфляційних втрат ( загалом - 245 022,86 грн.). В решті вимог позовні вимоги із врахуванням зазначеної заяви задоволенню не підлягають.

За вимогами пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір в розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, немайнового характеру - один розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати на 01.01.2014 р. складав 1218,00 грн.

Згідно заяви вих..№03/171 від 25.05.2015р позивач просить стягнути на свою користь з відповідача 245 074,22 грн. заборгованості. Таким чином, виходячи із ціни позову, у зв»язку із поданою заявою, позивач мав сплатити 4 901,48 грн. судового збору в доход держбюджету України.

Платіжним дорученням №947 від 09 квітня 2015 року позивач сплатив в доход держбюджету України 4 490,00 грн. судового збору, а платіжним дорученням №991 від 30 квітня 2015 року - ще 925,65 грн. судового збору, що в загальній сумі складає 5 415,65 грн.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір» позивачу підлягає поверненню з держбюджету України у встановленому цією нормою Закону порядку 514,17 грн. судового збору (5415,65 грн. - 4901,48 грн.) після набрання рішенням у справі законної сили.

Відповідно до ст..49 ГПК України , у зв»язку із частковим задоволенням позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Таким чином, оскільки до стягнення підлягає 245022,86 грн. заборгованості, то з відповідача на користь позивача стягується судовий збір в сумі 4 900,46 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1,2,4-3,22, 32,33,34,36,43,49,75, 82,84,85,116 ГПК України, ст.7 Закону України суд,-

Вирішив:

1.Позовні вимоги, розмір яких зменшено Заявою вих..№03/171 від 25.-5.2015р.,задоволити частково.

2.Стягнути з Управління капітального будівництва Львівської міської ради (вул.Горбачевського,10, м.Львів, 79041; ) на користь Державного підприємства «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» (вул.Ак.Богомольця, будинок 9, м.Львів, 79005; ) 245 022,86 грн. заборгованості, з якої :

основний борг -144 337,20 грн.; 3% річних - 6107,20 грн.; інфляційні втрати - 84 870,26 грн., пеня - 9708,20 грн., а також стягнути 4900,46 грн. судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

4.Відмовити позивачу в решті позовних вимог.

5. В порядку, передбаченому ст.7 Закону України «Про судовий збір», повернути позивачу з держбюджету України після набрання рішенням законної сили 514,17 грн. судового збору, у зв»язку із поданням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

В засіданні 03.06.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини прийнятого по справі рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 08.06.2015р.

Суддя Кітаєва С.Б.