КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Справа№ 910/24653/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Мальченко А.О.

при секретарі: Мельниченко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача : не з'явився

від відповідача : Підгорна О.В. ( за довіреністю № 032/15 від 25.02.2015р.)

розглядає апеляційні скарги Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" та товариства з обмеженою відповідальністю "Марко Фарм ЛТД"

на рішення господарського суду міста Києва від 05.03.2015р.

у справі № 910/24653/13 (суддя: Борисенко І.І.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Марко Фарм ЛТД"

до спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД"

про стягнення 719 239,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 719 239,95 грн. заборгованості за договором поставки № 231 від 28.04.2011р., з яких: 668 446,09 грн. основний борг та 50 793,86 грн. пеня.

В частині стягнення пені в сумі 50 793,86 грн., відповідач просив застосувати позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України, оскільки за твердженнями останнього строк позовної давності за вимогами про стягнення пені сплив ще 11.08.2013р., в той час як позовна заява датована позивачем 18.12.2013р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.03.2014р. у справі № 910/24653/13 частково задоволено позовні вимоги ТОВ "Марко Фарм ЛТД": стягнуто з спільного українсько-естонського підприємства у формі ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" на користь ТОВ "Марко Фарм ЛТД" 668 446,09 грн. основного боргу, 50 332,54 грн. пені. В іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2014р., у справі № 910/24653/13 рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2014р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.10.2014р. рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2014р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2014р. у справі № 910/24653/13 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.03.2015р. у справі №910/24653/13 позов задоволено частково: стягнуто з спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм ЛТД" на користь ТОВ "Марко Фарм ЛТД" основний борг в сумі 452 595 грн. 70 коп. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи належним чином доведено, а відповідачем не спростовано порушення останнім умов договору в частині сплати за поставлений товар на суму 456 595 , 70 грн., тому в частині стягнення основоного боргу позовні вимоги є обґрунтованими, в частині нарахування пені, слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, відповідач - спільне українсько-естонське підприємство у формі ТОВ "Оптіма-Фарм ЛТД" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 05.03.2015р. скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до видаткових накладних № 26 674 від 26.12.2011 року, № 26683 від 26.12.2011 року, № 1041 від 24.01.2012 року, №3219 від 27.02.2012 року,№3271 від 27.02.2012 року, №5209 від 16.03.2012 року, №13598 від 27.06.2012 року позивачем було передано товар відповідачу на суму 478 102,83 грн., який не є предметом поставки за договором №23/1 від 28.04.2011 року. Вважає, що сума заборгованості по вищезазначеним видатковим накладним була безпідставно включена до суми заборгованості, оскільки вимоги позивача, щодо розрахунку не надходило. Окрім того зазначили, що суд першої інстанції не врахував суми оплати за видатковими накладними №1095 від 24.01.2012 року № 1041 від 24.01.2011 року, № 15438 від 25.07.2011 року, №3219 від 27.02.2012 року на загальну суму 2 857 735,31 грн. у межах позовних вимог позивача та безпідставно стягнув заборгованість за цими видатковими накладними з апелянта - відповідача.

Також не погоджуючись із винесеним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Марко Фарм ЛТД" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 05.03.2015р. змінити, стягнувши з відповідача 668 446,09 основної заборгованості та 50 793,86 грн. пені, а всього стягнути 719 239,95 грн. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що умовами договору поставки № 23/1 сторонами не погоджено знижка саме у розмірі 5% за оплату товару до його поставки та за умов передоплати. Також, скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення пені.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 року було прийнято до провадження апеляційні скарги Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" та товариства з обмеженою відповідальністю "Марко Фарм ЛТД" та призначено справу № 910/24653/13 до розгляду.

28.04.2015 року колегія суддів заслухавши доводи апелянтів, по справі, оголосила перерву в судовому засіданні до 27.05.2015 року

25.05.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити позивачу в задоволенні апеляційної скарги в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 668 446,09 грн. у повному обсязі та суми пені у розмірі 50 793,86 грн. у повному обсязі.

26.05.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача, надійшло пояснення у справі, в якому останній також просив відкласти розгляд справи у разі необхідності, або прийняти рішення у справі.

27.05.2015 року представник позивача у судове засідання, не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача, за наявними у справі доказами

У судовому засіданні, 27.05.2015 року представник відповідача, підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, в той же час заперечив проти вимог апеляційної скарги позивача, просив її залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28.04.2011р. між ТОВ "Марко Фарм ЛТД" (постачальник) та Спільним українсько-естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" (покупець) укладено договір поставки №23/1. (т.1 а.с.139)

За умовами зазначеного договору, постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказану продукцію, сплатити за неї певну грошову суму та реалізувати її цільовій групі аптечних закладів відповідно до додатку 3 договору. ( п.1 розд. 2 договору).

Право власності від постачальника до покупця переходить у момент передачі продукції. Моментом передачі продукції сторони вважають належне оформлення (підписання і скріплення печаткою) уповноваженою особою Покупця видаткової накладної. Датою поставки вважається дата передачі продукції Постачальником Покупцю (п.п.13, 15 розд.4 договору). Оплата відповідної партії продукції здійснюється Покупцем на умовах попередньої оплати протягом 2 (двох) банківських днів з моменту надання Постачальником рахунку-фактури шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.( п.17 розд.4 договору). Сторонами погоджено, що постачальник може надати покупцю відстрочку з оплати поставленого товару терміном 45 (сорок п'ять календарних) днів від дати поставки продукції на склад покупця та отримання її покупцем відповідно до накладної. Якщо дата сплати припадає на день, який згідно законодавства України є неробочим, то датою сплати стає робочий день після цього неробочого дня.(п. 18 розд.4 договору)

Як передбачено розділом 10 договору, останній набирає чинності з моменту його підписання представниками сторін та діє до 31.12.2011р. (п. 1). По закінченні строку дії договору, договір автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік, якщо одна із сторін не вирішить його розірвати, завчасно повідомивши іншу сторону не менш ніж за 2 місяці рекомендованим листом з проханням надіслати розписку про отримання, за умови, що не існує заборгованості за договором (п.2 ).

Також, сторонами були підписані додатки до договору поставки № 231 від 28.04.2011 № 1 "Марки, продукти, асортимент по категоріям аптек", № 2 "Ціна на продукцію", № 3 "Список аптечних закладів із зазначенням категорії асортименту", № 4 "План товарообігу", № 5 "Порядок, форми, строки, надання звітів", № 6 "Комерційні умови" (т.1 а.с.147-170).

Відповідно до видаткових накладних, які містяться в матеріалах спарви, на виконання умов укладеного між сторонами правочину, позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 12 437 461,52 грн. (т.1 а.с. 65,69,71, 72, 75, 76, 79, 80, 82, 85, 92,101, 102, 104, 105, 108, 114, 122- 124, 126)

Товар, відповідно до наявних в матеріалах справи довіреностей №4522 від 02.07.2012р., №1405 від 19.03.2012р., №820 від 28.02.2012р., №26628 від 25.01.2012р., №26149 від 26.12.2011р., №21804 від 02.08.2011р., №21401 від 18.07.2011р., №20492 від 10.06.2011р., №20232 від 01.06.2011р., №19547 від 06.05.2011р. був отриманий представниками Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" Коваль О.Є., Зайчук М.Ф. та Конецул С.М.(т.1 а.с. 68,70,74,77,84,91,100,107,113,128)

Відповідача повністю не розрахувався за наступними видатковими накладними: № 15438 від 25.07.2011р. на суму 2 713 686 грн., заборгованість 85 930,51 грн.(т.1 а.с.85); № 26674 від 26.12.2011р. на суму 66 750,65 грн., заборгованість 66750,65 грн. .(т.1 а.с.80); № 26683 від 26.12.2011р. на суму 1187,32 грн., заборгованість 1187,32 грн. .(т.1 а.с.79); № 26684 від 26.12.2011р. на суму 5,40 грн., заборгованість 5,40 грн. .(т.1 а.с.82); № 1041 від 24.01.2012р. на суму 53 589,43 грн., заборгованість 53 589,43 грн. .(т.1 а.с.76); № 1095 від 24.01.2012р. на суму 10 087,50 грн., заборгованість 10 087,50 грн. .(т.1 а.с.75); № 3219 від 27.02.2012р. на суму 84 546,01 грн., заборгованість 84 546,01 грн. .(т.1 а.с.72); № 3271 від 27.02.2012р. на суму 2 642,06 грн., заборгованість 2642,06 грн. .(т.1 а.с.71); № 5209 від 16.03.2012р. на суму 26 355,46 грн., заборгованість 26 355,46 грн. .(т.1 а.с.69); № 13598 від 27.06.2012 на суму 337 351,75 грн., заборгованість 337 351,75 грн. .(т.1 а.с.65)

Як зазначає ТОВ "Марко Фарм ЛТД", борг за отриманий товар відповідача перед позивачем складає 668 446,09 грн. (12437461,52 грн. - 2203939,56 грн. + 2103949,78 грн. - 11669025,65 грн.), у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованність та пеню в сумі 50 793, 86 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що вищезазначені платіжні доручення, на які посилається відповідач не можуть бути прийняті до уваги, як доказ сплати відповідачем позивачу вартість отриманого товару , оскільки з представлених платіжних доручень слідує, що у графі "призначення платежу", зазначено: №10769 від 07.06.2012р. "Кл-б Ексим Передплата за медикаменти, згідно р/ф №11787 від 06.06.12р. без ПДВ"; №8239 від 28.04.2012р. "Кл-б Ексим Передплата за медикаменти, згідно р/ф №8693 від 28.04.12р. без ПДВ". Також відмовив в задоволені позовних вимог про стягнення пені у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст.712 ЦК України та ст.ст.264-271 ГК України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст.655-697 ЦК України).

У відповідності до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи, та було встановлено судом першої інстанції, відповідачем отримано товару за договором на суму 12 437 461,52 грн., позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури, які останній отримав, про що свідчить відтиск штемпелю на них. (т.1 а.с.231-259).

Оскільки, позивач зобов'язання за договором поставки виконав належним чином та поставив відповідачу товар, строк протягом якого відповідач повинен був оплатити вартість останнього настав.

В подальшому, як свідчать матеріали справи, між сторонами 14.12.2011р. укладено додаткову угоду до договору, за умовами якої відповідач зобов'язався прийняти нереалізований товар та повернути позивачу сплачені за неї кошти. При цьому, відповідачем частково повернуто кошти в сумі 2 103 949,78 грн., що підтверджується виписками з особового рахунку позивача.

Окрім того, як видно з матеріалів справи позивачем за період дії договору від 28.04.2011р. повернуто товар на суму 2 203 939,56 грн.(т.1 а.с.220-230)

Стосовно доводів апеляційної скарги, відповідача (Спільного українсько-естонського підприємства у формі ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД"), що позивачем не доведено, що спірні видаткові накладні, на які йде посилання у позовній заяві не оплачені відповідачем, а за підрахунками останнього, у підприємства наявна заборгованість перед позивачем за спірними видатковими накладними в сумі 3 183,85 грн., зокрема, за видатковою накладною №1041 від 24.01.2012р. та за видатковою накладною №3219 від 27.02.2012р., колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, з наступних підстав.

В платіжних дорученнях №10769 від 07.06.2012р. на суму 1 179 841,80 грн. та №8239 від 28.04.2012р. на суму 2 322 548,05 грн., в графі "призначення платежу", зазначено: "Кл-б Ексим Передплата за медикаменти, згідно р/ф №11787 від 06.06.12р. без ПДВ" та відповідно "Кл-б Ексим Передплата за медикаменти, згідно р/ф №8693 від 28.04.12р. без ПДВ", тобто є посилання на рахунки-фактури, які не є предметом розглядуваного позову.

Також, як встановлено судом першої інстанції 04.01.2010р. між сторонами було укладено інший правочин №359п, на виконання умов якого позивачем було виписано відповідачу видаткові накладні №11787 від 06.06.2012р. на суму 1 438 831,46 грн. та №8693 від 28.04.2012р. на суму 2 558 952,60 грн. Так як, договір №359п від 04.01.2010р. не є предметом даної справи, тому сдом першої інстанції правомірно не було надано правової оцінки зобов'язань сторін за вказаним правочином.

Окрім того, в матеріалах справи містяться платіжні доручення №13452 від 24.06.2011р. та №15319 від 25.07.2011р.(т.2 а.с.24), в яких у графі призначення платежу зазначено: №13452 від 24.06.2011р. в сумі 2 027,69 грн. "Кл-Б Ексим Оплата за супутні вироби мед. призначення, згідно накл. №12785 від 20.06.2011р."; №15319 від 25.07.2011р. в сумі 2 713 687 грн. "Кл-Б Ексим Оплата за супутні вироби мед. призначення, згідно накл. №14982 від 18.07.2011р."

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що грошові кошти в сумі 2 027,69 грн. та 2 713 687 грн. були зараховані ТОВ "Марко Фарм ЛТД" в якості оплати саме за спірним правочином.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем, з метою підтвердження наявності заборгованості спільного українсько-естонського підприємства у формі ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" за договором поставки №23/1 від 28.04.2011р. було укладено договір з ТОВ "Крестон Геренті Бізнес Сервіс" №2306-АП про надання аудиторських послуг (виконання робіт) від 23.06.2011року, за висновками звіту складеного останнім за період з 01.01.2011р. по 20.02.2013р. заборгованість відповідача за спірним договором становить 668 447 грн. (768 436,80 грн. - 99 989,80 грн.).

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи апелянта з приводу відсутності у вказаного підприємства заборгованості перед ТОВ "Марко Фарм ЛТД" є безпідставними та недоведеними, а тому апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлагає.

Стосовно доводів апеляційної скарги ТОВ "Марко Фарм ЛТД", колегія суддів зазначає наступне.

Умовами договору, а саме п.4 розд. 11 визначено, що форма надання знижки (перерахування коштів, зменшення суми дебіторської заборгованості тощо) погоджується сторонами окремо.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.05.2011р. між ТОВ "Марко Фарм ЛТД" та Спільним українсько-естонського підприємством у формі ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" підписано акт №1 до договору (т.2 а.с.15), відповідно до якого згідно з поставками товару на умовах попередньої оплати постачальник надає покупцю додаткову знижку 5% від суми 4 317 007,98 грн. (по накладним №8080 від 03.05.2011р., №8004 від 03.05.2011р., №8000 від 03.05.2011р., №7995 від 03.05.2011р. та №7988 від 03.05.2011р.) у розмірі 215 850,39 грн., в т.ч. ПДВ 20% 35 975,07 грн. (п.1.1.)

Згідно з п.1.2 вказаного вище акту знижка надається шляхом зменшення дебіторської заборгованості покупця перед постачальником на суму 215 850,39 грн., в т.ч. ПДВ 20% 35 975,07 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи волевиявлення сторін, яке викладене останніми в акті №1 від 24.05.2011р., а також приймаючи до уваги здійснену відповідачем попередню оплату, зменшення суми дебіторської заборгованості Спільного українсько-естонського підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" за вказаним правочином на суму знижки, а саме на суму 215 850,39 грн. є правомірним та обґрунтованим.

Доводи позивача, щодо відсутності повноважень його представника на підписання вказаного акту спростовуються матеріалами справи, а також наявністю печатки підприємства, що свідчить про схвалення такого правочину позивачем.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заборгованість Спільного українсько-естонського підприємства у формі ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" перед ТОВ "Марко Фарм ЛТД" за спірним правочином становить 452 595,70 грн. , з урахуванням знижки (12437461,52 грн. - 2203939,56 грн. + 2103949,78 грн. - 11669025,65 грн. - 215 850,39 грн).

Стосовно вимог, щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 50 793,86 грн. за період прострочення виконання зобов'язання з оплати відповідачем товару за спірними видатковими накладними, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів спарви, в частині стягнення пені в сумі 50 793,86 грн., відповідач просив застосувати позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України, оскільки за твердженнями останнього строк позовної давності за вимогами про стягнення пені сплив ще 11.08.2013р., в той час як позовна заява датована позивачем 18.12.2013р.

Відповідно до ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч.ч. 1 та 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відтак, з урахуванням вищенаведених норм законодавства та умов договору строк позовної давності слід обчислювати, щодо сплати кожної видаткової накладної окремо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої істанції, що строк, протягом якого відповідач мав виконати зобов'язання в частині проведення оплати, зокрема, за останньою спірною видатковою накладною сплив 11.02.2013р., в той час як позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом 18.12.2013р., що підтверджується відтиском штампу господарського суду. В матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі докази, які б свідчили про переривання строку позовної давності, згідно з вимогами ч.1 ст.264 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що спеціальна позовна давність за вимогами про стягнення з Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" пені в сумі 50 793,86 грн. сплила, тому суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні вказаної вимоги, позовні вимоги правомірно були задоволенні частково, в сумі 452 595,70 грн.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновку місцевого господарського суду, з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 05.03.2015р у справі № 910/24653/13, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" та товариства з обмеженою відповідальністю "Марко Фарм ЛТД" на рішення господарського суду міста Києва від 05.03.2015р у справі № 910/24653/13 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 05.03.2015р у справі № 910/24653/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/24653/13 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

А.О. Мальченко