ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року Справа № 914/3193/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Карабаня В.Я.,

суддів Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

Ковтонюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуФізичної особи - підприємця ОСОБА_2
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 р. (судді: Зварич О.В., Гриців В.М., Юрченко Я.О.)
у справі№914/3193/14 господарського суду Львівської області
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_2
до1. Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія" 2. Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Надра України"
прозобов'язання не нараховувати орендну плату за час, коли використання приміщення було неможливим
за участю представників:
від позивачане з'явились
від відповідачів 1. не з'явились 2. Пономаренко А. Є., довіреність №116 від 19.12.2014 р.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 22.12.2014 р. у справі №914/3193/14 частково задоволено позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) до Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія" (далі - ДП НАК "Надра України" "Західукргеологія") та Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Надра України" (далі - ПАТ НАК "Надра України"). Зобов'язано відповідачів звільнити позивача від сплати орендної плати за договором оренди (найму) нерухомого майна №04-01/14-42/14 від 01.01.2014 р. за період з 17.02.2014 р. по 21.08.2014 р. в розмірі 99 972 грн. 58 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючи дане рішення місцевий господарський суд врахував заяву відповідача про зміну предмету позову та визнав доведеним факт неможливості користування орендованим приміщенням в період з 17.02.2014 р. по 21.08.2014 р. для розміщення магазину та кафе-бару, у зв'язку з відключенням електроенергії. Одночасно, господарський суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог, заявлених за межами вказаного періоду.

Господарський суд апеляційної інстанції не погодився з наведеними висновками місцевого господарського суду, оскільки на момент підписання договору оренди та акту приймання-передачі орендованого майна об'єкт оренди передавався в належному стані і в матеріалах справи відсутні будь-які дані про існування перешкод для перевірки позивачем стану майна, яке передавалось йому в оренду. При цьому, апеляційний господарський суд встановив відсутність будь-яких актів чи рішень підприємств-постачальників електричної енергії, природного газу та води щодо припинення подачі електроенергії, відключення від газо- і водопостачання об'єктів за адресою: АДРЕСА_1

За таких обставин, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 р. рішення господарського суду Львівської області від 22.12.2014 р. скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим господарським судом апеляційної інстанції судовим актом, ФОП ОСОБА_2. звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 р. та залишити в силі рішення господарського суду Львівської області від 22.12.2014 р.

В своїй касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, а також на відсутність повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи.

Так, позивач звертає увагу суду на ту обставину, що відключення електроенергії в орендованому приміщенні відбулося після його прийняття позивачем в оренду внаслідок заборгованості попереднього орендаря, тобто з причин, які існували на момент підписання договору оренди та акта приймання-передачі, але не були відомі орендарю.

Розпорядженням В.о. секретаря четвертої судової палати №05-05/686 від 29.05.2015 р., у зв'язку з відпусткою судді Ковтонюк Л.В., для вирішення питання про прийняття до провадження або повернення касаційної скарги ФОП ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 р. у справі №914/3193/14 сформовано колегію суддів у наступному складі: суддя Карабань В.Я. - головуючий, судді Ємельянов А.С., Дерепа В.І.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 29.05.2015 р. касаційну скаргу ФОП ОСОБА_2 прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 08.06.2015 р.

Розпорядженням Секретаря четвертої судової палати №05-05/713 від 08.06.2015 р., у зв'язку з виходом з відпустки судді Ковтонюк Л.В., для розгляду касаційної скарги ФОП ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 р. у справі №914/3193/14 сформовано колегію суддів Вищого господарського суду України в такому складі: суддя Карабань В.Я. - головуючий, судді Ємельянов А.С., Ковтонюк Л.В.

В судове засідання 08.06.2015 р. з'явився представник відповідача 2.

Представники позивача та відповідача 1 в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

З врахуванням вищенаведеного судова колегія приходить до висновку про можливість розгляду касаційної скарги без участі представників позивача та відповідача 1.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційної скарги та просив залишити без змін оскаржувану постанову апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача 2, дослідивши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 02.01.2014 р. між ФОП ОСОБА_2. (орендар) та ПАТ НАК "Надра України" (орендодавець), від імені та в інтересах якої діє ДП НАК "Надра України "Західукргеологія" (повірений), укладено договір оренди (найму) нерухомого майна №04-01/14-42/14.

За умовами вказаного договору повірений зобов'язується передати, а орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові вбудовані приміщення загальною площею - 217,5 кв.м., що розташовані на першому поверсі нежилої будівлі за адресою: АДРЕСА_1, що є власністю НАК "Надра України", право користування яким передано до статутного фонду ДП НАК "Надра України" "Західукргеологія".

Пунктом 1.2 договору оренди передбачено, що майно передається в оренду з метою розміщення магазину та кафе-бару.

При цьому, орендар вступає в строкове платне користування майном з дати підписання повіреним та орендарем акту приймання-передачі майна (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 11.2 договору №04-01/14-42/14 від 02.01.2014 р. строк оренди майна становить 1 (один) рік. Строк оренди розпочинає перебіг з дати підписання повіреним та орендарем акту приймання-передачі майна.

Сторони погодили та виклали в п.п. 3.1 - 3.5 вказаного договору умови щодо розміру та порядку сплати орендної плати.

Так, орендна плата визначається за домовленістю сторін і є не нижчою від ринкової ціни в даному регіоні, та становить без ПДВ за базовий місяць оренди 12 500 грн. 00 коп. Нарахування орендної плати починається з дати підписання повіреним та орендарем акту приймання-передачі майна. Орендна плата перераховується орендарем на рахунок повіреного не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем оренди.

Разом з цим, окрім сплати орендної плати, орендар щомісячно до 15 числа кожного місяця відшкодовує повіреному витрати на утримання та обслуговування орендованого майна, витрати на комунальні послуги (водопостачання та водовідведення, електроенергія, опалення, тощо), пропорційно до площі орендованого майна та згідно переліку робіт та послуг, що надаються повіреним; витрати повіреного по сплаті податку на землю в сумах, вказаних в рахунках на оплату, що виставляються повіреним додатково.

На виконання умов договору оренди №04-01/14-42/14 від 02.01.2014 р. відповідач 1 передав, а позивач прийняв в строкове платне користування об'єкт оренди, що підтверджується актом приймання-передачі від 02.01.2014 р.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем 1 нараховано позивачу орендну плату за період з січня по серпень 2014 року у розмірі 129 251 грн. 74 коп. (без урахування пені за липень та серпень 2014 року). Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками на оплату за дані місяці.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Підставою виникнення спірних правовідносин, що є предметом розгляду у справі №914/3193/14, стало те, що, за твердженнями позивача, він не міг використовувати орендоване майно для розміщення магазину та кафе-бару через припинення постачання електроенергії в орендованому приміщенні.

Обґрунтовуючи свою правову позицію ФОП ОСОБА_2., зокрема, звертає увагу суду на наступне.

До укладення договору №04-01/14-42/14 від 02.01.2014 р. спірні приміщення орендував ФОП ОСОБА_7 на підставі договору оренди №26-04/43-ОР/06 від 16.01.2006 р. Рішенням господарського суду Львівської області від 28.11.2012 р. у справі №5015/4206/12 ФОП ОСОБА_7 був виселений з цих приміщень, у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди.

Як стверджує позивач і це підтверджується матеріалами справи, договір на постачання електричної енергії, договір на постачання природного газу та договір на подачу води в приміщення, які є об'єктом оренди та розташовані на першому поверсі нежилої будівлі за адресою: АДРЕСА_1, укладено постачальниками із попереднім орендарем цих приміщень - ФОП ОСОБА_7

При цьому, між сторонами справи та ФОП ОСОБА_7 укладено угоду про переведення боргу, за умовами якої позивач взяв на себе зобов'язання щодо погашення заборгованості зі сплати орендних платежів, штрафних санкцій та судових витрат в загальній сумі 99 552 грн. 21 коп., що виникла на підставі рішення господарського суду Львівської області від 19.06.2012 р. у справі №5015/1931/12.

Дані фактичні обставини в їх сукупності досліджено господарськими судами попередніх інстанцій та їм надано відповідну правову оцінку.

Крім того, місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача 1 та відповідача 2 з вимогами переоформити всі договори на комунальні послуги з ФОП ОСОБА_7 на відповідачів. У вказаних листах орендар зазначав про наявність заборгованості ФОП ОСОБА_7 за електропостачання та газопостачання за попередні періоди, що призвело до їх відключення, і як наслідок унеможливило використання орендованого приміщення для розміщення магазину та кафе-бару.

Вказані обставини, на думку позивача, є підставою для його звільнення від сплати орендної плати в спірний період, на підставі ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, відповідачі заперечують проти наведених доводів позивача, оскільки під час підписання договору оренди та акту приймання-передачі майна нежитлових приміщень позивач не висував будь-яких претензій щодо стану об'єкта оренди та його якісних характеристик.

Відповідно до приписів ст. 759 Цивільного кодексу України договором оренди є договір, за умовами якого одна сторона, орендодавець, передає іншій стороні, орендарю, за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Дана норма кореспондується із ст. 283 Господарського кодексу України, якою визначено, що за договором оренди одна сторона, орендодавець, передає другій стороні орендареві за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, а також передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно приписів п.п. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Підстави звільнення наймача від орендної плати встановлено ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, в якій, зокрема, закріплено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути ним використано через обставини, за які він не відповідає.

Отже, за наявності підстав, передбачених ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України (неможливість використання орендованого майна через обставини, за які орендар не відповідає), орендар звільняється від сплати орендної плати.

Так, місцевий господарський суд визнав доведеною неможливість використання позивачем орендованого майна в період з 17.02.2014 р. по 21.08.2014 р., що і стало підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Разом з цим, за приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зобов'язаний оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В силу вимог ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Керуючись наведеними правовими нормами, господарський суд апеляційної інстанції в своєму судовому рішенні вказав, що матеріали справи не містять жодних актів чи рішень підприємств-постачальників електричної енергії, природного газу та води щодо припинення подачі електроенергії, відключення від газо- і водопостачання об'єктів за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з цим, апеляційний господарський суд відмовив в задоволенні позову за недоведеністю.

Проаналізувавши вищевикладені обставини та приписи чинного процесуального законодавства щодо належності та допустимості доказів, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з вказаною позицією господарського суду апеляційної інстанції.

Таким чином, з огляду на те, що апеляційним господарським судом у повній мірі встановлено всі обставини, які мають значення для даної справи та таким обставинам надана належна правова оцінка, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови.

При цьому, доводи, викладені в касаційній скарзі, фактично стосуються переоцінки доказів та відхиляються судовою колегію суду касаційної інстанції як такі, що не спростовують правильності висновків господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, з позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд касаційної скарги.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 р. у справі №914/3193/14 залишити без змін.

Головуючий суддя В.Я. Карабань

Судді: А.С. Ємельянов

Л.В. Ковтонюк