КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа№ 910/3612/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Ільєнок Т.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 09.06.2015 року по справі № 910/3612/15-г (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" на рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 30.03.2015 року) по справі № 910/3612/15-г (суддя - Нечай О.В.)

За позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк

"Хрещатик"

до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк

України",

державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна

залізниця",

державного підприємства "Південна залізниця",

державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська

залізниця"

державного підприємства "Одеська залізниця"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Державна адміністрація залізничного транспорту України

про визнання недійсними кредитних договорів

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця", державного підприємства "Південна залізниця", державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" та державного підприємства "Одеська залізниця" про визнання недійсними кредитних договорів.

25.03.2015 року представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній просить:

- визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 869/31/2 від 29.10.2014 року, що укладений між публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-західна залізниця" без застосування наслідків недійсності.

- визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 870/31/2 від 29.10.2014 року, що укладений між публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та державним підприємством "Південна залізниця" без застосування наслідків недійсності.

- визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 868/31/2 від 29.10.2014 року, що укладений між публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та державним територіально-галузевим об'єднанням "Львівська залізниця" без застосування наслідків недійсності.

- визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 871/31/2 від 29.10.2014 року, що укладений між публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та державним підприємством "Одеська залізниця" без застосування наслідків недійсності.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року у справі № 910/3612/15-г у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, позивач, публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик", звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду та просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" по справі № 910/3612/15-г передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Ільєнок Т.В., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 року по справі № 910/3612/15-г прийнято апеляційну скаргу до провадження і призначено перегляд рішення на 09.06.2015 року.

Державним територіально-галузевим об'єднанням "Львівська залізниця" на підставі ст. 96 ГПК України надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-4 просить у задоволенні апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року у справі № 910/3612/15-г відмовити повністю, а рішення залишити без змін.

Державним підприємством "Одеська залізниця" на підставі ст. 96 ГПК України надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-5 просить у задоволенні апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року у справі № 910/3612/15-г відмовити повністю, а рішення залишити без змін.

Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" на підставі ст. 96 ГПК України надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 просить у задоволенні апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року у справі № 910/3612/15-г відмовити повністю, а рішення залишити без змін.

Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-західна залізниця" на підставі ст. 96 ГПК України надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 просить у задоволенні апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року у справі № 910/3612/15-г відмовити повністю, а рішення залишити без змін.

Державним підприємством "Південна залізниця" на підставі ст. 96 ГПК України надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-3 просить у задоволенні апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року у справі № 910/3612/15-г відмовити повністю, а рішення залишити без змін.

Державної адміністрацією залізничного транспорту України подано письмові пояснення по суті спору, в яких останній спросить у задоволенні апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року у справі № 910/3612/15-г відмовити повністю, а рішення залишити без змін.

09.06.2015 року від державного підприємства "Південна залізниця" надійшли додаткові документи.

Представник позивача був присутнім в судовому засіданні та надав свої пояснення, якими підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні надав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" - без задоволення.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні надав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" - без задоволення.

Представник відповідача-3 в судовому засіданні надав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" - без задоволення.

Представник відповідача-4 в судовому засіданні надав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" - без задоволення.

Представник відповідача-5 в судовому засіданні надав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" - без задоволення.

Представник третьої особи в судовому засіданні надав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступи представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року по справі № 910/3612/15-г - необхідно залишити без змін, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.2014 року між публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (відповідач-1, банк) та державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-західна залізниця" (відповідач-2, позичальник) було укладено кредитний договір № 869/31/2 (кредитний договір-1, а.с. 127-143, т. 1)

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 71 глави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до умов якого банк зобов'язується надати на умовах цього договору, а позичальник зобов'язується отримати, належним чином використати та повернути в передбачені цим договором строки кредит у розмірі 300 000 000,00 грн., а також сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

29.10.2014 року між публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (відповідач-1, банк) та державним підприємством "Південна залізниця" ( відповіда-3, позичальник) було укладено кредитний договір № 870/31/2 (кредитний договір-2, а.с. 146-161, т.1).

Відповідно до умов якого банк зобов'язується надати на умовах цього договору, а позичальник зобов'язується отримати, належним чином використати та повернути в передбачені цим договором строки кредит у розмірі 300 000 000,00 грн., а також сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

29.10.2014 року між публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (відповідач-1, банк) та державним територіально-галузевим об'єднанням "Львівська залізниця" (відповіда-4, позичальник) було укладено кредитний договір № 868/31/2 (кредитний договір-3, а.с. 164-177,т. 1).

Відповідно до умов якого банк зобов'язується надати на умовах цього договору, а позичальник зобов'язується отримати, належним чином використати та повернути в передбачені цим договором строки кредит у розмірі 200 000 000,00 грн., а також сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

29.10.2014 року між публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (відповідач-1, банк) та державним підприємством "Одеська залізниця" ( відповіда-4, позичальник) було укладено кредитний договір № 871/31/2 (кредитний договір-4, а.с. 181-195, т.1).

Відповідно до умов якого банк зобов'язується надати на умовах цього договору, а позичальник зобов'язується отримати, належним чином використати та повернути в передбачені цим договором строки кредит у розмірі 200 000 000,00 грн., а також сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

Про зазначені договори, публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик" (позивач) дізналось 27.11.2014 року з офіційного Інтернет сайту Державної адміністрації залізничного транспорту України (третя особа).

На думку останнього, при укладенні зазначених кредитних договорів відповідачами було допущено порушення діючого законодавства, оскільки відповідачами 2 - 5 було здійснено залучення кредитних коштів відповідача - 1 без дотримання обов'язкової процедури, встановленої Законом України "Про здійснення державних закупівель", що призвело до порушення інтересів позивача, як банківської установи, яка в тому числі надає фінансові послуги, пов'язані з кредитуванням, оскільки позбавило позивача можливості прийняти участь у процедурі відбору кредитора.

У зв'язку з чим, публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця", державного підприємства "Південна залізниця", державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" та державного підприємства "Одеська залізниця" про визнання недійсними кредитних договорів.

Відповідно до частин 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель" цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт і послуг, за умови, що вартість предмета закупівлі (без урахування податку на додану вартість), товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень, а робіт - 1 мільйон гривень.

Абзацом десятим частини третьої статті 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель" встановлено, що дія цього Закону не поширюється на випадки, якщо предметом закупівлі є послуги фінансових установ, в тому числі міжнародних фінансових організацій, пов'язані із залученням кредитних ресурсів та коштів до статутного капіталу замовником.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Пунктом п'ятим частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено, що фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими вважаються такі послуги, як надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Відповідно до абзацу вісімнадцятого частини першої статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Таким чином, надання банком фінансового кредиту є фактично наданням фінансової послуги, а тому дія Закону України "Про здійснення державних закупівель" в редакції, чинній станом на дату укладення оспорюваних Кредитних договорів, не поширювалась на правовідносини відповідачів.

Крім того, в матеріалах справи наявний лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України б/н у якому зазначено, що у разі, якщо замовником передбачена закупівля послуги фінансової установи пов'язаної із залученням кредитних ресурсів замовником, то таку закупівлю замовник може здійснювати без проведення процедур закупівель, відповідно до абзацу 10 ч. 3 ст. 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (а.с. 116-117, т. 1).

Також в матеріалах справи наявний лист Міністерства інфраструктури України № 6505/45/14-14 від 29.10.2014 року (а.с. 121-123, т. 1), в якому зазначено, що міністерство погоджує залучення короткострокових кредитних ресурсів. Одночасно, з метою захисту державних підприємств, міністерство рекомендувало укладати кредитні угоди з АТ «Ощадбанк».

Таким чином, позивач не надав ані до суду першої інстанції ані до суду апеляційної інстанції доказів, які б підтверджували той факт, що договори суперечать нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що правові підстави для визнання недійсними кредитних договорів № 869/31/2 від 29.10.2014 року, № 870/31/2 від 29.10.2014 року, № 868/31/2 від 29.10.2014 року та № 871/31/2 від 29.10.2014 року відсутні.

Відповідно до п. 2.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Крім того, позивачем не доведено порушення його прав та в чому ці порушення полягають з боку відповідачів щодо укладення спірних договорів.

Внаслідок цього, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року у справі № 910/3612/15-г - залишається без змін.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" на рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 30.03.2015 року) по справі № 910/3612/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року у справі № 910/3612/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/3612/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

Т.В. Ільєнок