ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2015 р. Справа № 914/343/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю

"Укр-вуглепром" м. Львів

на рішення господарського суду Львівської області від 10.03.2015 р.

у справі № 914/343/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю

"Укр-вуглепром", м. Львів

до відповідача-1 комунального підприємства "Бершадське житлово-комунальне господарство", м. Бершадь Вінницької області

до відповідача-2 фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Львів

про стягнення 454 831,08 грн. заборгованості

за участю представників сторін від:

позивача: Косик Т.О. - за довіреністю б/н від 02.02.2015 р.;

відповідача-1: Сидорак Р.Б. - за довіреністю №140 від 28.04.2015 р.; Прійма А.В. - за довіреністю №141 від 28.04.2015 р.; Тищенко Р.В. - за довіреністю №139 від 28.04.2015 р.;

відповідача-2: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 10.03.2015 р. у даній справі у задоволенні позову відмовлено.

Таке рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем всупереч ст. 33 ГПК України не подано до справи належні та допустимі докази, які підтверджують здійснення поставки відповідачу-1 вугілля у встановленому законодавством і договором порядку. Зокрема, всупереч п. 11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 р. № 363 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р. за № 128/2568, позивачем не надано товаро-транспортної накладної в підтвердження факту здійснення перевезення вугілля, не подано інших доказів, що підтверджують факт здійснення поставки товару, зокрема, податкових накладних, тощо. Проте, у вказаному рішенні судом першої інстанції зазначено факт надання позивачем до позовної заяви копії належним чином оформленої видаткової накладної № 75 від 26.03.2014 р. на суму 1 395 000 грн., оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні, проте, суд не взяв її до уваги і фактично прийняв за основу висновок Бершадської ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області, зроблений податковим органом у акті перевірки від 01.10.2014 р. № 92/22/33837215 "Про результати позапланової документальної невиїзної перевірки КП "Бершадське житлово-комунальне господарство", у якому зазначено, що ТзОВ "Укр-вуглепром" не одержало кам'яне вугілля Г(0-200) на суму 1 395 000 грн., в кількості 1 500 т. та відповідно не відбувся факт реалізації його КП "Бершадське ЖКГ".

Також, під час прийняття рішення, судом першої інстанції взято до уваги та поставлено в основу відмови у задоволенні позову і те, що позивачем всупереч вимог п.п 4.1, 4.2 договору про закупівлю товарів за державні кошти № 11 від 25.03.2014 р., не надано відповідачу-1 оригінали чи належним чином засвідчені копії посвідчень якості, товарно-транспортних та залізничних накладних, належно оформленого рахунку з додатками, які є необхідною передумовою для настання обов'язку щодо оплати отриманого товару.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем-1 подано апеляційну скаргу, яка загалом обґрунтована тим, що належним та допустимим доказом передачі товару у відповідності до ст. 9 Закону Україхни «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є саме належним чином оформлена видаткова накладна, яка є у матеріалах справи. Також, навіть якщо врахувати те, що позивачем всупереч вимог п.п 4.1, 4.2 договору не було надано оригінали чи належним чином засвідчені копії посвідчень якості, накладних і податкових накладних, то відповідачем-1 було здійснено часткову оплату отриманого вугілля саме по видатковій накладній № 75 від 26.03.2014 р. у сумі 1 000 000 грн., що підтверджено банківськими виписками. Крім цього, у зазначеному вище акті перевірки податкового органу зазначено, що КП «Бершадське житлово-комунальне господарство» пред'явило податковому органу копію податкової накладної № 7 від 26.03.2014 р., виписаної ТзОВ «Укр-вуглепром» та копію квитанції про її реєстрацію. Будь-які докази перевезення вантажу позивачем не подавалися у зв'язку із їх відсутністю, оскільки позивачем надавалися фактично посередницькі послуги, а відповідач-1 отримував безпосередньо вугілля від ПП «Укрінвесткапітал». Також, апелянтом зазначено, що у відповідності до судової практики Верховного Суду України, викладеної у постанові від 10.09.2013 р. у справі № 21-237а13, акт перевірки податкового органу не є актом індивідуальної дії який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання.

На підставі викладеного, скаржник просить апеляційний суд апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному об'ємі.

У відзиві на апеляційну скаргу за вих. № 132 від 16.04.2015 р. відповідачем-1 висловлено заперечення на апеляційну скаргу загалом за тих же обставин та підстав, якими обґрунтовано оскаржуване рішення суду першої інстанції, а також, у такому відзиві відповідачем не заперечується сам факт отримання товару у кількості, визначеній умовами договору та зазначеного у названій вище видатковій накладній.

Зважаючи на підстави відмови у задоволенні позову, позивач клопотанням за вих. № 12/05/2015-01 від 12.05.2015 р. просив суд апеляційної інстанції приєднати до матеріалів справи докази надсилання в адресу відповідача-1 на виконання умов п.4.2 договору копій посвідчень якості вугілля на кожну відвантажену партію, а також надано письмове пояснення, що такі докази суду першої інстанції не подавалися, оскільки заперечення відповідача-1 на позов саме із посиланнями на відсутність таких посвідчень якості, були подані у останньому судовому засіданні на якому зрештою і було прийнято рішення про відмову у задоволенні позову. Таким чином, позивач стверджує про відсутність часу на подання таких доказів, що у відповідності до ст. 101 ГПК України є підставою для їх врахування судом під час апеляційного перегляду.

Представники сторін в судових засіданнях підтримали відповідно вимоги, викладені у апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи з урахуванням доводів та заперечень представників сторін, апеляційним судом встановлено, що 25.03.2014 р. між ТзОВ "Укр-вуглепром" (надалі-позивач) та КП "Бершадське житлово-комунальне господарство" (надалі - відповідач-1) укладено договір № 11 про закупівлю товарів за державні кошти. (а.с. 17-20)

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 3.1 договору учасник (позивач) зобов'язався у березні 2014 року поставити товар, зазначений у п. 1.2 договору, а саме: код 05.10.1 вугілля кам'яне (марки ГР 0-200), кількість товару - 1500,0 тонн, а замовник - прийняти і оплатити такий товар.

Ціна одиниці товару з ПДВ становить 930,00 грн. Загальна вартість товару відповідно до договору становить 1 395 000,00 грн. з ПДВ, у тому числі з урахуванням вартості навантаження, розвантаження та доставки.

У відповідності до видаткової накладної № 75 від 26.03.2014 р., яка підписана уповноваженими представниками сторін і скріплена круглими печатками, позивач передав, а відповідач-1 прийняв 1 500 тон кам'яного вугілля Г(0-200) на загальну суму 1 395 000 грн. з ПДВ. При цьому, у видатковій накладній зроблено посилання на пред'явлений постачальником до оплати рахунок № 8 від 26.03.2014 р. (а.с.22)

Згідно з п.п. 4.1, 4.2 договору, розрахунки за фактично поставлений товар проводяться у безготівковій формі щомісячно протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок замовника) з дати надання учасником замовнику належним чином оформленого рахунку на відвантажений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером підприємства.

До рахунку додаються: оригінал чи копія посвідчень якості на кожну партію товару; накладна; податкова накладна. Без зазначених документів або відсутності в них встановленої інформації, оплата поставленого товару не проводиться. Замовник має право відмовитися повністю або частково від оплати товару у випадках передбачених чинним законодавством, а також при відвантаженні товару одержувачу в більшій кількості, ніж передбачено договором.

25.03.2014 р. між ТзОВ "Укр-вуглепром" та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (надалі - відповідач-2) укладено договір поруки № 25/03/2014-01, відповідно до умов п.1.1 якого, поручитель поручається перед кредитором відповідати за виконання зобов'язань КП "Бершадське житлово-комунальне господарство" щодо оплати вартості товару, що поставляється боржнику кредитором відповідно до договору № 11 від 25.03.2014 р. про закупівлю товарів за державні кошти. (а.с.29)

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 3.1 договору поруки, у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов'язань перед кредитором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання боржником щодо оплати вартості товару, поставленого кредитором, в межах ліміту відповідальності поручителя, а саме у розмірі, що дорівнює 1 % (один відсоток) від боргу боржника згідно з договором № 11 від 25.03.2014 р. про закупівлю товарів за державні кошти.

У разі невиконання боржником своїх зобов'язань, кредитор має право звернутися до поручителя з вимогою про виконання таких зобов'язань в межах ліміту відповідальності поручителя. При отриманні вимоги кредитора, поручитель зобов'язаний в триденний строк сплатити кредитору суму в розмірі 1 % (один відсоток) від боргу боржника шляхом перерахування цієї суми на розрахунковий рахунок кредитора.

01.04.2014 р. між ТзОВ "Укр-вуглепром" та КП "Бершадське житлово-комунальне господарство" укладено додаткову угоду № 1 до договору № 11 від 25.03.2014 р. про закупівлю товарів за державні кошти, відповідно до якої розділ 3 договору доповнено пунктами 3.3 та 3.4, згідно з якими сума договору могла бути відкоригована в залежності від фактично виділених бюджетних асигнувань, сума бюджетних призначень на момент виконання договору становила - 1 000 000,00 грн. (а.с.21)

У своїх поясненнях, поданих суду першої інстанції від 05.03.2015 р. за вих. № 02/03/2015-01 від 02.03.2015 р. позивач зазначив, що ініціатором укладення додаткової угоди № 1 від 01.04.2014 р. був відповідач-1, оскільки оплата згідно з договором № 11 від 25.03.2014 р. про закупівлю товарів за державні кошти здійснювалась з казначейського рахунку відповідача-1, а казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов'язаннями для здійснення перерахунку грошових коштів на поточний рахунок позивача орган державної казначейської служби вимагав надання додаткової угоди, в якій повинна була бути вказана сума бюджетних призначень на момент виконання договору у розмірі 1 000 000 грн.

01.04.2014 р. та 08.04.2014 р. відповідачем-1 здійснено оплату заборгованості у сумі 1 000 000 грн., що підтверджується банківськими виписками із зазначенням призначення платежу, тобто з посиланням на основний та додаткові договори від 25.03.2014 р. та 01.04.2014 р. а також накладну № 75 від 26.03.2014 р. (а.с.23-25)

30.07.2014 р. позивач звернувся до відповідача-1 з претензією за вих. № 29/07/14 від 29.07.2014 р. На вказану претензію позивач отримав відповідь відповідача-1 за вих. № 195 від 11.08.2014 р., у якій КП "Бершадське житлово-комунальне господарство" визнає заборгованість на суму 395 000,00 грн., проте, не може сплатити кошти у зв'язку із накладенням арештів на розрахункові рахунки у кредитно-фінансових установах органами Державної виконавчої служби. (а.с. 26-28)

Позивач звернувся з вимогою за вих. № 14/01/2015 від 14.01.2015 р. до відповідача-2 - поручителя ФОП ОСОБА_2 щодо оплати позивачу суми в розмірі 1 % (одного відсотка) від боргу боржника - КП "Бершадське житлово-комунальне господарство", що становило 3 950 грн., яка за твердженнями позивача залишена без відповіді та виконання.

У відповідності до поданих позивачем у апеляційній інстанції належних копій посвідчень про якість вугілля, відвантаженого споживачем марки ГО-200, всього у кількості 12 штук, виданих з 07.12.2013 р. по 05.02.2014 р., такі копії посвідчень якості на виконання п. 4.2 договору від 25.03.2014 р., були надіслані відповідачу-1 згідно товаро-транспортної накладної ТзОВ «Нова Пошта» № 59 0000 5309 5973 від 04.04.2014 р. (а.с.216-228).

Враховуючи встановлене вище, під час прийняття даної постанови, апеляційним судом до уваги береться наступне.

Відповідно до ст. 174,ч.1 ст. 193 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За договором поставки, відповідно до вимог ч. 1 ст. 265 ГК України, одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, зважаючи на відсутність заперечень та доводів сторін щодо можливого існування факту непоставки передбаченого договором товару, його кількості та найменуванню, відповідність вимогам ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» видаткової накладної № 75 від 26.03.2014 р. як доказу здійснення господарської операції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про належність виконання зобов'язання позивачем щодо поставки товару. Крім цього, факт прийняття вугілля відповідачем-1, відсутність заперечень щодо відсутності супроводжувальних документів, передбачених п.4.2 договору, часткова оплата товару відповідачем-1 із відповідним зазначенням платежу, визнання відповідачем-1 пред'явленої претензії, підтверджує достатню для отримання коштів належність виконання позивачем договірних зобов'язань.

При цьому, доводи суду першої інстанції про сумнівність видаткової накладної як доказу здійснення господарської операції з огляду на висновок податкового органу, викладений у акті від 01.10.2014 р. № 92/22/33837215 "Про результати позапланової документальної невиїзної перевірки КП "Бершадське житлово-комунальне господарство", відсутність товаро - транспортних накладних на перевезення вугілля, інших документів є надуманими і такими, що не передбачені чинним законодавством як такі, що підтверджують факт наявності чи відсутності господарської операції, а акт податкового органу не є актом індивідуальної обов'язкової дії, не є допустимим доказом у господарському процесі у розумінні ст. 34 ГПК України і спрямований лише виключно на регулювання податкових відносин.

При цьому, позивачем надано доступні та зрозумілі пояснення, щодо відсутності товаро-транспортних накладних, які за умови наявності видаткової накладної не є належним і обов'язковим доказом здійснення господарської операції. (а.с.124-125)

Щодо заперечень відповідача-1 про невиконання вимог позивачем п.п. 4.1 та 4.2 договору саме в частині не надання оригіналу чи копії посвідчень якості на кожну партію товару та відповідно відсутність у нього підстав для здійснення оплати, то судовою колегією враховується таке.

Дійсно, умовами вказаних пунктів передбачено обов'язковість надання позивачем додаткових документів, серед яких і якісні посвідчення на кожну партію товару, без яких оплата не проводиться.

Проте, підтверджуючи факт поставки та відповідно отримання вугілля згідно видаткової накладної № 75 від 26.03.2014 р., відповідачем-1 не пред'явлено будь-яких вимог чи заперечень щодо якості поставленого вугілля, його невідповідності чи достатньої кількості. В подальшому, частину вартості отриманого вугілля було оплачено з посиланням саме на зазначену видаткову накладну, чим фактично визнано виконання позивачем зазначених вище пунктів договору. При цьому, наявність якісних посвідчень та неможливість їх подання суду першої інстанції саме внаслідок відсутності існування таких вимог (потреб), позивачем обґрунтовано у зазначеному вище клопотанні від 12.05.2015 р., хоча це стало не єдиною підставою відмови у задоволенні позовних вимог судом першої інстанції.

Щодо можливої відсутності інших, передбачених п. 4.2 договору документів, сторонами не зазначається, проте, названим вище актом податкового органу підтверджується факт пред'явлення відповідачем-1 та реєстрацію податковим органом податкової накладної, отриманої саме від позивача на усю партію товару, а видаткова накладна міститься в матеріалах справи. При цьому, враховуючи заперечення відповідача-1, висловлені у відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 178), п.4.2 договору не містить вимог, необхідних для здійснення оплати, щодо надання позивачем товаро-транспортних чи залізничних накладних.

Оскільки апеляційним судом на підставі наведених вище доказів та обставин справи встановлений обов'язок провести оплату за отриманий товар, враховуючи те, що згідно видаткової накладної № 75 від 26.03.2014 р., рахунок на оплату відповідачем-1 отримано під № 8 від цього ж 26.03.2014 р., тому обов'язок у нього щодо оплати товару виник саме з 27.04.2014 р.

Щодо вимог позивача до відповідача-2 як поручителя згідно договору поруки № 25/03/2014-01 від 25.03.2014 р., то судом враховується таке.

У відповідності до ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Враховуючи те, що у договорі поруки строк його дії не передбачено, вимогу позивачем до відповідача-2 надіслано 14.01.2015 р., тобто, після спливу шестимісячного строку, тому такий договір вважається припиненим. Зважаючи на викладене, вимоги позивача до відповідача-2 є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, проте з інших підстав, ніж ті, що зазначені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, розрахунок про стягнення суми 8 311,23 грн. 3% річних за період з 16.05.2014 р. по 26.01.2015 р. та розрахунок про стягнення заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 51 519,85 грн. за період з червня по грудень місяці 2014 р. є обґрунтованими, проте, така сума нарахувань є загальною для обох відповідачів. Якщо ж взяти за основу вимогу позивача, викладену у позовній заяві, то така сума, в тому числі і щодо стягнення основної суми заборгованості, розділена пропорційно між обома відповідачами з урахуванням п. 3.1 договору поруки від 25.03.2015 р., і сума стягнення з відповідача-2 складає 1% від загальної суми позовних вимог до обох відповідачів.

Оскільки вимоги до другого відповідача апеляційним господарським судом визнані необґрунтованими, суд не наділений процесуальними повноваженнями самостійно змінювати розмір позовних вимог та період нарахувань, тому позовні вимоги лише до першого відповідача, які складаються загалом із суми 450 282,77 грн., з якої за самостійними розрахунками апеляційного господарського суду у співвідношенні (99% до 1%) складаються: 391 050 грн. основного боргу; 8 228,12 грн. 3% річних; 51 004, 66 грн., є обґрунтованими.

Таким чином, підсумовуючи зазначене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку про невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи, а також про неправильне застосування зазначених вище норм матеріального права, що у свою чергу згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 104 ГПК України є підставою для зміни оскаржуваного рішення та прийняття нового рішення про часткове задоволення апеляційної скарги в частині вимог до першого відповідача та залишення без змін рішення в частині вимог до другого відповідача, проте, з інших підстав.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачем-1 не надано суду належних та допустимих доказів, які б в цілому підтверджували обґрунтованість заперечень щодо позовних вимог позивача.

У зв'язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, витрати по відшкодуванні витрат по оплаті судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та перегляд справи в апеляційному порядку у відповідності до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача-1 пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд:

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 10.03.2015 р. у справі № 914/343/15 змінити, скасувавши в його частині вимог до відповідача-1 та прийняти нове рішення, яким позов до відповідача-1 задовольнити. В решта частині рішення залишити без змін.

Стягнути з комунального підприємства "Бершадське житлово-комунальне господарство" (24400 м.Бершадь Вінницької області, вул.Картвелішвілі, 44 код ЄДПРОУ 33837215 р/р 4641 в ГУДКСУ у Вінницькій обл.. МФО 802015) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-вуглепром" (79000 м.Львів, вул..Академіка Лазаренка, 1А р/р 6646 в ПАТ "КБ "Преміум" МФО 339555) 391 050 грн. основного боргу, 8 228,12 грн. 3% річних, 51 004, 66 грн. інфляційних втрат, 9 005,66 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 4 502,83 грн. за перегляд справи у апеляційному суді.

Видачу наказу доручити господарському суду Львівської області.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.05.2015 р.

Головуючий-суддя О.І.Матущак

Судді О.П.Дубник

О.С.Скрипчук