РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015Справа №910/15656/14

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування "

до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Буткевич Валерій Валерійович

про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 6 453,46 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 6 453,46 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.07.2014 р. було порушено провадження у справі № 910/15656/14, розгляд справи призначено на 21.08.2014 р.

12.08.2014 р. через канцелярію суду від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Через канцелярію суду 13.08.2014 р. надійшла відповідь на судовий запит щодо полісу № АС/625414.

21.08.2014 р. через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю уповноваженого представника взяти участь у судовому засіданні.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвали суду не виконав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.08.2014 р. розгляд справи було відкладено на 11.09.2014 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

08.09.2014 р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач заперечив проти позовних вимог, вказавши, що рахунок № САСТ-340644 від 09.01.2014 р., на який посилається позивач на підтвердження розміру матеріального збитку, не може бути належним доказом.

Через канцелярію суду 11.09.2014 р. від відповідача надійшли документи для долучення до матеріалів справи, а також пояснення, в яких відповідач зазначив, що транспортний засіб "Seat Ibiza", реєстраційний номер АА9993НС, неодноразово брав участь у ДТП, що підтверджується довідками № 8928517 від 15.12.2011 р. та № 9161337 від 20.02.2013 р., виданими ВДАІ Солом'янського району м. Києва.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надав клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Буткевича В.В., а також клопотання про продовження строку вирішення спору на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Суд задовольнив клопотання позивача про продовження строку вирішення спору. Крім того, суд дійшов висновку задовольнити клопотання позивача та залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Буткевича Валерія Валерійовича, який керував транспортним засобом "Seat Ibiza", реєстраційний номер АА9993НС.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.09.2014 р. розгляд справи було відкладено на 02.10.2014 р.

30.09.2014 р. через канцелярію суду від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

У судове засідання представники учасників процесу не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, вимог ухвали суду не виконали, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.10.2014 р. розгляд справи було відкладено на 14.10.2014 р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 14.10.2014 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, надав усні пояснення по справі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.10.2014 р. було призначено судову експертизу у справі № 910/15656/14.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.10.2014 р. провадження у справі № 910/15656/14 було зупинено до проведення експертизи та отримання висновку експерта.

27.11.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов лист від заступника директора Київського НДІ судових експертиз з клопотанням судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва № 04-23/1169 від 27.11.2014 р., у зв'язку з припиненням повноважень щодо здійснення правосуддя у судді Удалової О.Г., призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/15656/14, за результатом якого справу № 910/15656/14 передано на розгляд судді Нечаю О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.12.2014 р. справу № 910/15656/14 було прийнято до провадження суддею Нечаєм О.В., провадження у справі було поновлено, задоволено клопотання судового експерта Київського НДІ судових експертиз, витребувано додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.12.2014 р. провадження у справі № 910/15656/14 було зупинено.

14.01.2015 р. до господарського суду міста Києва з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи № 910/15656/14 без висновку експерта.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2015 р. у даній справі було повторно призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2015 р. провадження у справі № 910/15656/14 було зупинено до проведення експертизи та отримання висновку експерта.

12.02.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов лист від заступника директора Київського НДІ судових експертиз з клопотанням судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.02.2015 р. провадження у справі № 910/15656/14 було поновлено, задоволено клопотання судового експерта Київського НДІ судових експертиз, витребувано додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.02.2015 р. провадження у справі було зупинено.

23.04.2015 р. до господарського суду міста Києва з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи № 910/15656/14 без висновку експерта.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.04.2015 р. було поновлено провадження у справі № 910/15656/14, розгляд справи призначено на 27.05.2015 р.

У судове засідання 27.05.2015 р. представники учасників судового процесу не з'явились.

Відповідно до п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Слід також зазначити, що вищезгаданий інформаційний лист містить посилання на пункт 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» (із змінами від 08.04.2008 р.), в якому зазначається, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду її судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.07.1997 р. № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

29.08.2013 р. між Буткевичем Валерієм Валерійовичем (далі - страхувальник, третя особа) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування " (далі - позивач) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 228382Га/13к-03 (далі - Договір), відповідно до якого позивачем були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Seat», державний номерний знак АА 9993 НС.

28.12.2013 р. о 11 год. 25 хв., в м. Бориспіль на бул. Лесі Українки, 34, Великий М.М. керуючи автомобілем марки «Богдан», державний номерний знак 07259 КА, під час зміни напрямку руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Seat», д.н.з. АА 9993 НС, в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 10.02.2014 р. Великого М.А. було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Розмір страхового відшкодування було визначено позивачем на підставі рахунку № САСТ-340644 від 19.01.2014 р.

Позивачем було складено та підписано страховий акт № 1.001.13.19973/VESO552 від 10.01.2014 р., згідно з яким пошкодження автомобіля марки «Seat» д.н.з. АА 9993 НС, внаслідок вищезазначеної ДТП, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 7 453,46 грн.

На підставі сформованого страхового акту № 1.001.13.19973/VESO552 від 10.01.2014р. позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 7 453,46 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 83 002 від 13.01.2014 р.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Богдан», державний номерний знак 07259 КА, на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (далі - відповідач), згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/625414.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, на підставі вищезазначених норм та у зв'язку з укладенням Полісу № АС/625414 відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Богдан», державний номерний знак 07259 КА.

Враховуючи те, що цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «Богдан», державний номерний знак 07259 КА, на момент скоєння вищезазначеної ДТП було застраховано відповідачем, що підтверджується Полісом № АС/625414, відповідач згідно з статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування" зобов'язаний в межах ліміту відповідальності виплатити страхове відшкодування позивачу.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № ЛВ 3171 від 07.05.2014 р., яку відповідач отримав 29.05.2014 р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи. Проте відповідач на вказану претензію відповіді не надав, відшкодування не здійснив.

Відповідач у своєму письмовому відзиві заперечує проти розміру страхового відшкодування, яке підлягає виплаті на користь позивача, і зазначає про необхідність урахування коефіцієнта фізичного зносу, як це передбачено ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Крім того, відповідач заперечує проти позову, зазначаючи, що рахунок № САСТ-340644 від 19.01.2014 р. не може бути належним доказом розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку.

Суд не погоджується з даною позицією відповідача, з огляду на наступне.

Верховним Судом України у листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 року було роз'яснено, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої, в тому числі, відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

В матеріалах справи наявна копія рахунку-фактури № САСТ-340644 від 19.01.2014 р., на підставі якого у відповідності до платіжного доручення № 83 002 від 13.01.2014 р. позивачем було перераховано страхове відшкодування в сумі 7 453,46 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ) (п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Як вбачається з вказаних норм закону, обов'язок визначення розміру страхового відшкодування покладається саме на страховика, тобто відповідача.

В свою чергу, претензія № ЛВ 3171 від 07.05.2014 р., належні докази отримання якої відповідачем містяться в матеріалах справи, за своєю правовою природою є заявою про страхове відшкодування, в розумінні статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, відповідач, отримавши вказану претензію, зобов'язаний був виконати приписи статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проте, матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем будь-яких дій за вищезазначеним страховим випадком, в тому числі по визначенню розміру страхового відшкодування.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем було доведено суду належними та допустимими доказами, а відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Seat», державний номерний знак АА 9993 НС в результаті вищезазначеної ДТП.

У відповідності до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Позивачем враховано франшизу, встановлену Полісом № АС/625414, при визначенні розміру позовних вимог.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 6 453,46 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (03056, м. Київ, вулиця Борщагівська, будинок 145; ідентифікаційний код: 23734213) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вулиця Іллінська, будинок 8; ідентифікаційний код: 20474912) страхове відшкодування в розмірі 6 453 (шість тисяч чотириста п'ятдесят три) грн. 46 грн. та судовий збір в розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Повне рішення складено 02.06.2015 р.

Суддя О.В. Нечай