ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.06.15р. Справа № 904/3886/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (м. Київ)

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед" (м. Дніпропетровськ)

про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 34 257 грн. 02 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед" (далі-відповідач) матеріальну шкоду в порядку регресу у загальному розмірі 34 257 грн. 02 коп.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" на підставі договору добровільного комплексного страхування на транспорті № 005127/4002/0000093 від 23.04.2014, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, було виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля "Honda CR-V", державний реєстраційний номер АЕ0889НА, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Так, у позовній заяві позивач зазначає, що відповідальність водія транспортного засобу "Hyundai Santa Fe", державний реєстраційний номер Т859НК, з вини якого відбулася дорожньо-транспортна пригода, застрахована у відповідача на підставі полісу № АІ/0173027 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з урахуванням чого позивач вважає, що обов'язок з відшкодування збитків у даному випадку покладається на відповідача.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 09.06.2015.

Представник позивача у судове засідання 09.06.2015 не з'явився, але надіслав клопотання (вх. суду 33880/15 від 28.05.2015) про розгляд справи без участі його представника, у зв'язку з його участю у іншому судовому засіданні. Вказане клопотання задоволено судом.

Крім того, у вказаному клопотанні позивач наголошує, що позовні вимоги він підтримує у повному обсязі.

Від відповідача 09.06.2015 надійшла заява, в якій він просить суд провести розгляд справи без участі його представника за наявними у справі матеріалами. Вказана заява також задоволена судом.

Отже, представник відповідача у судове засідання 09.06.2015 також не з'явився, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Так, частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 06.05.2015, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 49005, м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, 21/307, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача.

При цьому, відповідачем ухвала суду була отримана 19.05.2015, що підтверджується поштовим повідомленням № 430 (№ 949), яке повернулося до суду з відміткою про отримання її відповідачем.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвала суду від 08.05.2015 була надіслана сторонам у справі завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті і розгляд справи можливий без присутності представників позивача та відповідача. Крім того, клопотання позивача та відповідача про розгляд справи без участі їх представників задоволені судом.

Так, за ухвалою суду від 08.05.2015 від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла письмова інформація стосовно полісу № АІ/0173027 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на Нето Ранді Жао водія транспортного засобу "Hyundai Santa Fe" державний реєстраційний номер Т 859 НК, а саме: інформація про страхувальника вказаного полісу, дату його укладення, ліміт відповідальності та франшизу.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до положень статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Так, 23.04.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" (далі - страховик, позивач) та Зарубіною Наталією Вікторівною (страхувальник) було укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 005127/4002/0000093 (далі - договір), предметом якого є страхування транспортного засобу - "Honda CR-V", державний реєстраційний номер АЕ0889НА. Вказаний транспортний засіб позивач прийняв на страхування на випадок пошкодження внаслідок страхових подій (випадку), зокрема - пошкодження чи знищення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Строк дії договору страхування визначений з 00:00 год. 24.05.2014 до 24:00 год. 23.05.2015 (а.с.22-33).

Як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2014 о 12:00 годині по вул. Пісаржевського, 7 в м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Honda CR-V", державний реєстраційний номер АЕ0889НА, під керуванням Зарубіної Наталії Вікторівни, та транспортного засобу "Hyundai Santa Fe", державний реєстраційний номер Т859НК, під керуванням Нето Ранді Жао, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 9471224 (а.с.35-36).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було, зокрема, пошкоджено застрахований позивачем автомобіль "Honda CR-V", державний реєстраційний номер АЕ0889НА, а саме: автомобіль отримав механічні пошкодження передньої центральної, бокової лівої та передньої лівої частин.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.01.2015 у справі № 201/520/15-п Нето Ранді Жао, водія транспортного засобу "Hyundai Santa Fe", державний реєстраційний номер Т859НК, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності - накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень (а.с. 62).

Отже, вина Нето Ранді Жао у дорожньо-транспортній пригоді встановлена у судовому порядку.

Відповідно до умов договору добровільного комплексного страхування на транспорті № 005127/4002/0000093 від 23.04.2014 дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої завдано пошкоджень автомобілю "Honda CR-V", державний реєстраційний номер АЕ0889НА, що належить Зарубіній Наталії Вікторівні, є страховим випадком.

Так, 10.12.2014 спеціалістом - приватним підприємцем Коріновським Є.Ю. був складений акт огляду транспортного засобу (а.с.48-57).

Відповідно до ремонтної калькуляції від 16.12.2014 № 00158010 вартість відновлювального ремонту внаслідок пошкодження транспортного засобу - автомобіля "Honda CR-V", державний реєстраційний номер АЕ0889НА, складає 35 310 грн. 34 коп. (а.с.43-47).

Зарубіна Н.В. 05.12.2014 звернулася до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" із заявою № 00158010 про подію, що має ознаки страхового випадку (а.с.16).

Так, відповідно до страхового акту № 00158010 від 22.12.2014 позивачем здійснений розрахунок суми страхового відшкодування за заподіяні збитки у сумі 33 928 грн. 71 коп. (вартість матеріального збитку з врахуванням зносу) та підписано наказ про виплату Зарубіній Н.В. страхового відшкодування в сумі 33 928 грн. 71 коп., шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ТОВ "Дніпромотор" (а.с.14).

Крім того, відповідно до аварійного сертифікату № 00158010/ДОП від 24.02.2014 в процесі відновлювального ремонту було виявлено, що в сплачених рахунках СТО помилково не було враховано елементи кріпленні. СТО надало актуалізований рахунок № ДМ000000060 від 04.02.2015 на суму 1 328 грн. 31 коп. Відповідно позивачем було підписано наказ № 00158010 від 24.02.2015 про виплату Зарубіній Н.В. страхового відшкодування згідно розрахунку суми збитків в розмірі 1 328 грн. 31 коп., шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ТОВ "Дніпромотор" (а.с. 10).

Виплата позивачем страхового відшкодування у загальній сумі 35 257 грн. 02 коп. здійснена позивачем на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпромотор", що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- платіжним дорученням № 001619 від 17.01.2015 на суму 33 928 грн. 71 коп. (а.с.61);

- платіжним дорученням № 007067 від 26.02.2015 на суму 1 328 грн. 31 коп. (а.с.60).

Позивач, посилаючись на статтю 993 Цивільного кодексу України та статтю 27 Закону України "Про страхування", надіслав на адресу відповідача заяву № 15352 на виплату страхового відшкодування з вимогою відшкодувати збитки у сумі 33 928 грн. 71 коп., завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини Нето Ранді Жао, водія транспортного засобу "Hyundai Santa Fe", державний реєстраційний номер Т859НК, страхувальником якого є відповідач. Відповідно до вхідного штампу на заяві, вказана заява була отримана повноважним представником відповідача 02.02.2015 (а.с.63).

При цьому, відповідач не здійснив відшкодування збитків, що і є причиною виникнення спору.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із наступного.

Відповідно до витягу з бази МТСБУ про дію поліса обов'язкового страхування № АІ/173027, ним забезпечено транспортний засіб марки "Hyundai Santa Fe", державний реєстраційний номер Т859НК. Страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн. 00 коп. Розмір франшизи - 1 000 грн. 00 коп. Дата початку дії полісу - 08.10.2014, дата закінчення - 07.05.2015.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Hyundai Santa Fe", державний реєстраційний номер Т859НК, на момент настання страхової події була застрахована у відповідача на підставі полісу № АІ/173027 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір франшизи згідно з вказаним полісом складає 1 000 грн. 00 коп.

При цьому, звернення позивача до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед", як до страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність транспортного засобу - автомобіля "Hyundai Santa Fe", державний реєстраційний номер Т859НК (страховий поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/173027) з регресними вимогами було залишено відповідачем без відповіді та задоволення.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до встановлених полісом № АІ/173027 лімітів відшкодування шкоди, заподіяної майну.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абзац 16 статті 9 Закону України "Про страхування").

При цьому, абзацом 18 статті 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Так, відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, вина особи, яка керувала транспортним засобом автомобіля "Hyundai Santa Fe", державний реєстраційний номер Т859НК, встановлена у судовому порядку постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26.01.2015 у справі № 201/520/15-п - Нето Ранді Жао, водія транспортного засобу "Hyundai Santa Fe", державний реєстраційний номер Т859НК, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності - накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень

Слід зауважити, що відповідно до частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Так, згідно зі статтею 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Положеннями статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пунктів 22.1, 22.2 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Суд звертає увагу, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення. Розрахунок та інші документи є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Так, за статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

При цьому, пунктом 35.1. статті 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву.

Наведена норма поширюється і на позивача, який в силу проведеного ним відшкодування на користь Зарубіної Н.В., згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України став новим кредитором у зобов'язанні, що виникло внаслідок заподіяння шкоди - тобто особою, яка має право на відшкодування в розумінні вказаного Закону.

Так, згідно з частиною 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Такий випадок встановлено статтею 27 Закону України "Про страхування", яка узгоджується з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України, за нормативними приписами яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України у справі № 910/17223/13 та з правовим висновком, який міститься у постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13.

Так, витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля "Honda CR-V", державний реєстраційний номер АЕ0889НА, сплачені Зарубіній Н.В. (на користь СТО - ТОВ "Дніпромотор") позивачем у сумі 35 257 грн. 02 коп., який з огляду на вказані нормативні приписи і має право вимоги до відповідача.

Отже, відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло у межах фактично здійсненої страхової виплати право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

При цьому, заява позивача на виплату страхового відшкодування в порядку регресу № 15352 про відшкодування шкоди відповідачем залишена без реагування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Пунктом 36.2. статті 36 цього ж Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Тобто, в даному випадку строк виконання зобов'язання страховика - відповідача у справі за полісом № АІ/173027 обумовлений спливом визначеного Законом строку після подачі заяви.

За обставинами справи строк виконання відповідачем такого зобов'язання є таким, що настав.

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка відповідно до страхового полісу № АІ/173027 становить 1 000 грн. 00 коп.

Отже, враховуючи визначені полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/173027 розміри лімітів відповідальності та франшизи, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 34 257 грн. 02 коп. (35 257,02 грн. - 1 000,00 грн.).

За встановлених обставин у справі, строк відшкодування відповідачем збитків у сумі 34 257 грн. 02 коп. є таким, що настав.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 34 257 грн. 02 коп. страхового відшкодування в порядку регресу, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 1 827,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед" (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, 21/307; ідентифікаційний код 21870998) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (01032, м.Київ, вул. Саксаганського, 70-А; ідентифікаційний код 20033533) - 34 257 грн. 02 коп. - страхового відшкодування в порядку регресу, 1 827 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ю.В. Фещенко