ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 рокуСправа № 912/1254/15
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Є.М. Наливайко, розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/1254/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "Інформаційні комп'ютерні системи"

до Іноземного підприємства "Ліга"

про стягнення 93 092,84 грн

за участю представників сторін:

від позивача - Гуринець В.О., довіреність № 9832 від 26.05.2014, у судовому засіданні 03.06.2015 не був присутнім;

від відповідача - Глазков А.С., довіреність № 2495-13/Мг від 01.09.2014,

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Приватне акціонерне товариство "Інформаційні комп'ютерні системи" (далі - ПрАТ "Інком", Позивач) звернулось до господарського суду із позовом до Іноземного підприємства "Ліга" (далі - ІП "Ліга", Відповідач), який містить вимоги наступного змісту:

- зобов'язати ІП "Ліга" укласти Додаткову угоду № 1 від 20.03.2015 до Договору поставки № СКв-0358 від 28.04.2014;

- стягнути з ІП "Ліга" на користь ПрАТ "Інформаційні комп'ютерні системи" 214 753,42грн, у тому числі основний борг за поставлений товар у розмірі 190 803,03 грн; пеня за прострочення виконання зобов'язання - 21 718,03 грн, три процента річних - 2 232,36 грн.

Також Позивач просить господарський суд покласти на Відповідача судовий збір за розгляд даного спору.

Ухвалою від 09.04.2015 порушено провадження у справі, розгляд якої призначено о 14:30 28.04.2015, витребувано від сторін необхідні для вирішення спору докази.

Відповідач 28.04.2015 надав господарському суду відзив на позов, у якому просить господарський суд відмовити у задоволенні позову повністю, при цьому до відзиву додано платіжне доручення № 597 від 20.04.2015 про сплату 93656,44 грн, призначення платежу: "За обладнання згідно Договору № СКв-0358 від 28.04.2014, рах. № СКв-9233 - Опл від 02.03.2015". У відзиві на позов Відповідач зазначає, що неможливе укладення додаткової угоди до договору, строк дії якого закінчився, таке укладення Відповідачем заперечується також і у зв'язку із тим, що сторони погодили можливість зміни Договору лише за взаємною згодою. Щодо стягнення основної суми заборгованості, то Відповідач наголошує, що ним 20.04.2015 сплачено 93656,44 грн. Курсову різницю у розмірі 79992,13 грн Відповідач просить господарський суд не стягувати, оскільки сторони домовились про вартість товару у специфікації № 1, що є Додатком № 1 до Договору № СКв-0358 від 28.04.2014, укладеного між сторонами, а тому збільшувати вартість в односторонньому порядку Позивач не має правових підстав. Звертаючись до пункту 2.6 Договору № СКв-0358 від 28.04.2014 Відповідач наголошує, що в формулі, яка в ньому зазначена, значення К2 розшифровується як - курс НБУ на дату підписання відповідного Договору та/або Додатку, при цьому по тексту договору вказано, що у випадку збільшення або зменшення на день оплати курсу долара США НБУ в порівнянні з курсом на дату видачі рахунку більш ніж на 4%, а рахунок № СКв-8810-опл від 28.04.2014 на суму 182109,76 грн сплачений відповідачем 15.05.2014, а тому розрахунок суми курсової різниці не може бути здійснений, оскільки сума, зазначена в рахунку, сплачена. Також відповідач зазначає, що позивачем при здійсненні розрахунку пені не враховано норми пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Господарський суд ухвалою від 28.04.2015 відклав розгляд справи до 14:00 27.05.2015.

12.05.2015 до господарського суду від Позивача надійшла заява № 3115 від 28.04.2015 про зміну предмету позову, у якій викладена вимога про стягнення з ІП "Ліга" на користь ПрАТ "Інформаційні комп'ютерні системи" 103 943,13 грн, з яких: 79 992,74 грн курсової різниці; 21 718,03 грн пені за прострочення виконання зобов'язання, 2 232,36 грн 3% річних.

Господарський суд враховує норми частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої Позивач вправі до прийняття рішення у справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог; до початку розгляду господарським судом справи по суті Позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Дана процесуальна дія вчинена Позивачем в межах наданих йому прав, передбачених статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, до початку розгляду справи по суті.

Однак, незважаючи на те, що Позивач назвав свою заяву заявою про зміну предмету позову, господарський суд розцінює її як заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині майнової вимоги та як заяву про часткову відмову від позову, а саме від позовної вимоги немайнового характеру (щодо зобов'язання укласти Додаткову угоду), оскільки відповідно до правової позиції Вищого господарського суду України, яка викладена у пункті 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Господарський суд, оцінюючи зміст позовної заяви та заяви про зміну предмету позову в частині майнової вимоги, не убачає у заяві Позивача зміни предмету позову, так як в них йде мова про одну і ту ж вартість неоплаченого товару, розмір якої визначений за формулою, передбаченою умовами договору поставки № СКв-0358 від 28.04.2014. При розрахунку вартості неоплаченого товару як у першому, так у другому випадку Позивач застосував одну і ту ж формулу, різниця полягала лише у даті за якою визначався курс долара США за даними офіційного сайту НБУ, що у свою чергу вплинуло на розмір заборгованості щодо дооціненої вартості поставленого, але неоплаченого товару.

Заявою від 29.05.2015 про зменшення позовних вимог Позивач підтвердив свою відмову від позовних вимог в частині зобов'язання Відповідача укласти Додаткову угоду №1 від 20.03.2015 до Договору поставки № СКв-0358 від 28.04.2014, зменшив позовні вимоги в частині сплати основного боргу, просить стягнути з Відповідача суму переіндексації вартості поставленого Товару у зв'язку із зміною курсу долара США до гривні відповідно до пункту 2.6. Договору, а також з урахуванням частини 6 статті 232 Господарського кодексу України зменшив позовні вимоги в частині стягнення пені до 11 261,87 грн.

Враховуючи право Позивача на подання таких заяв, що передбачено частиною 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає їх і здійснює судовий розгляд справи з урахуванням поданих Позивачем заяв. В частині відмови від немайнової вимоги господарський суд у відповідності до вимог статей 22, 78 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши наявність таких повноважень у представника Позивача, встановив, що вказані дії Позивача не суперечать законодавству, не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, роз'яснив представнику Позивача наслідки такої відмови та вважає, що дана відмова підлягає прийняттю, а провадження у справі у цій частині припиненню на підставі пункту 4 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 27.05.2015 представник Позивача підтримав позовні вимоги, з урахуванням заяви № 3115 від 28.04.2015, представник Відповідача позовні вимоги заперечив та просив господарський суд відмовити у їх задоволенні повністю.

У даному судовому засіданні господарським судом у відповідності до вимог статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 12 год. 00 хв. 03.06.2015.

У судовому засіданні 03.06.2015 представник Позивача участі не брав, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Представник Відповідача позов заперечив, надавши додаткові пояснення, викладені у письмовій заяві від 03.06.2015 №661-10. Так, посилаючись на зміст пункту 2.6 Договору Відповідач вважає, що у Позивача відсутнє право на звернення до суду за стягненням курсової різниці, оскільки це право він отримує після пред'явлення Відповідачу відповідної вимоги про перерахунок вартості товару, а право на пред'явлення такої вимоги він отримує лише після фактичної сплати первинної суми боргу - 93 656,44 грн, яка була сплачена Відповідачем 20.04.2015.

Крім того, Відповідач вказує на відсутність у договорі визначення чіткого порядку здійснення перерахунку вартості неоплаченого товару до курсу долара США. Зокрема, в останньому реченні пункту 2.6 Договору вказано, що на дату підписання Договору курс НБУ складає 1 138,32 грн за 100 доларів США, а в першому реченні цього ж пункту зазначено, що датою визначення курсу долара США є дата видачі рахунку, що в свою чергу суперечить пункту 1.2. Договору, який передбачає, що ціна договору вказується в додатках до нього. В додатках до Договору ціна товару в еквіваленті до долара США не визначена.

Заперечуючи позов, Відповідач стверджує, що Позивачем при перерахунку ціни договору внаслідок зміни курсу долара США по відношенню до гривні використовується інтернетресурс не передбачений Договором, що в розумінні частини 2 статті 632 Цивільного кодексу України є односторонньою зміною договору та відповідно є порушенням договірних відносин.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, господарський суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

28.04.2014 між ПрАТ "Інком" (надалі - постачальник) та ІП "Ліга" (надалі - покупець) укладено Договір № СКв-0358 поставки (далі - Договір), відповідно до якого постачальник зобов'язується поставляти покупцеві обладнання, передбачене даним Договором (надалі - товар), а покупець зобов'язується приймати й вчасно оплачувати вартість товару на умовах даного Договору.

Номенклатура, асортимент, комплектність, кількість і вартість товару, а також інші необхідні характеристики товару погоджуються сторонами в Додатках до даного Договору, що є невід'ємною частиною даного Договору з дати їх підписання сторонами (пункт 1.2. Договору).

Ціна товару вказується сторонами в Додатках до даного Договору (пункт 2.1. Договору).

Пункт 2.2. Договору визначає, якщо інше не зазначено у відповідних Додатках до даного Договору, покупець здійснює оплату загальної вартості, зазначеної у відповідному Додатку до даного Договору, в наступному порядку:

2.2.1 передплата в розмірі 70% від загальної вартості товару, вказаної у відповідному Додатку до Договору, здійснюється покупцем протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати підписання сторонами відповідного Додатку до даного Договору;

2.2.2 остаточна оплата вартості поставленого товару здійснюється покупцем протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати поставки товару та підписання сторонами документів про прийом-передачу товару.

Відповідно до пункту 8.2 даний Договір діє з дати набрання ним чинності й до 31 грудня 2014 року.

Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (пункт 8.3 Договору).

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

До Договору сторони підписали та засвідчили печатками підприємств Додаток № 1 від 28.04.2014 до Договору, у якому пункт 1 - Специфікація товару, відповідно до якої загальна вартість товару з ПДВ складає 312 188,15 грн. Пункт 2 Додатку № 1 визначає, що поставка товару за даним Додатком № 1 до Договору здійснюється на умовах DDP м. Кіровоград, пр-кт Промисловий, 14 у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів ІНКОТЕРМС 2010 протягом 35 (тридцяти п'яти) робочих днів з дати надходження на поточний рахунок постачальника суми авансу, передбаченого пунктом 3.1. даного Додатку.

Порядок оплати загальної вартості товару за даним Додатком № 1 до Договору визначається пунктом 3:

3.1. передплата у розмірі 70% від загальної вартості товару, що складає 182 109,76 грн, крім того ПДВ 36 421,95 грн, усього з урахуванням ПДВ 218 531,71 грн сплачується покупцем протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати підписання сторонами даного Додатку № 1 до Договору;

3.2. остаточна оплата загальної вартості товару здійснюється покупцем протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати підписання сторонами документів про прийом-передачу товару.

28.04.2014 постачальником був виставлений рахунок № СКв8810-Опл на суму 218531,71 грн з ПДВ, а 15.05.2014 покупець сплатив таку суму, про що свідчить копія виписки по особовому рахунку постачальника.

На виконання умов Договору та Додатку № 1 до нього ПрАТ "Інком" 05.06.2014 поставив на адресу ІП "Ліга" товар, що був передбачений Специфікацією, на загальну суму 312 188,15 грн, про що свідчить акт № СКв-8801 прийому-передачі обладнання до Договору № Скв-0358 від 28.04.2014.

Проте покупець не здійснив оплату у розмірі 30% вартості товару, як то було передбачено пунктом 3.2. Додатку № 1 та пунктом 2.2.2 Договору протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати поставки товару та підписання сторонами документів про прийом-передачу товару.

У зв'язку із неналежним виконанням ІП "Ліга" своїх зобов'язань за Договором ПрАТ "Інком" і звернулося із даним позовом до господарського суду.

Вирішуючи даний спір господарський суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 цього Кодексу передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути двохсторонніми.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обв'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до частин 1-3 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Укладений між ПрАТ "Інком" та ІП "Ліга" Договір за своєю правовою природою є договором поставки, правовідносини за яким регулюються, зокрема, параграфом 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Частиною 6 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено господарським судом Позивач виконав свої зобов'язання по поставці товару на загальну суму 312 188,15 грн, проте станом на день подання позову до господарського суду Відповідач виконав свої зобов'язання лише частково, оплативши товар в сумі 218 531,71 грн.

20.04.2015 ІП "Ліга" сплатило залишок несплаченої суми у розмірі 93 656,44 грн, про що свідчить платіжне доручення № 597 від 20.04.2015.

У зв'язку із такою сплатою Позивач зменшив позовні вимоги відповідно до заяв №3115 від 28.04.2015 та № 3487 від 29.05.2015, які прийняті господарським судом.

Проте слід зазначити, що ІП "Ліга" виконало свої зобов'язання щодо оплати товару із порушенням умов Договору, оскільки така оплата мала бути здійснена протягом п'яти банківських днів із дати поставки товару, яка відбулася 05.06.2014, отже остаточна оплата мала бути здійснена у строк до 12.06.2014 включно.

Саме у зв'язку із таким порушенням зобов'язань покупця ПрАТ "Інком" і заявляє до стягнення 79 598,61 грн боргу, назвавши його основною заборгованістю (позовна заява), курсовою різницею (заява №3115 від 28.04.15), сумою переіндексації вартості поставленого товару у зв'язку із зростанням курсу долара США (заява № 3487 від 29.05.2015), 11261,87 грн пені та 2 232,36 грн 3% річних.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, а частиною 2 цієї статті встановлено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Отже зазначена норма регламентує, що договір може містити умови, які передбачають порядок зміни, у тому числі і збільшення, ціни товару.

Частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Аналогічні положення містять і норми Цивільного кодексу України, зокрема, стаття 3 (щодо принципу свободи договору), стаття 627 (щодо вільного укладання договору та визначення його умов), стаття 628 (щодо визначення умов договору на розсуд сторін), частини 2-3 статті 6 (щодо відступлення від положень актів цивільного законодавства та врегулювання відносин на власний розсуд сторін).

Стаття 524 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

У відповідно зі статтею 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З наведеного слідує, що положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Згідно положень пункту 2.6 Договору сторони передбачили, що у випадку збільшення або зменшення на день оплати курсу долара США НБУ в порівнянні з курсом на дату видачі рахунку більш ніж на 4%, вартість неоплаченого Товару, зазначеного у Договорі та/або відповідному Додатку, може змінюватися пропорційно зміні курсу НБУ на вимогу кожної із Сторін в односторонньому порядку та розраховується за наступною формулою:

С = В х (К2/К1) грн, де:

С - кінцева вартість Товару у національній валюті України, що підлягає сплаті за даним Договором після зміни вартості неоплаченого Товару по вищевказаній формулі;

В - ціна неоплаченого Товару в національній валюті України, яка підлягає зміні у зв'язку зі зміною курсу НБУ;

К2 - курс НБУ на дату здійснення перерахунку ціни за формулою;

К1 - курс НБУ на дату підписання відповідного Договору та/або Додатку.

Сторони використовують курс НБУ, визначений на офіційному сайті НБУ http://bank.gov.ua/control/uk/curmetal/detail/currency?period=daily. Сторони домовилися при застосуванні вищезазначеної формули використовувати курс НБУ, визначений на офіційному сайті НБУ на дату, яка є найближчою до відповідної дати, за якою визначаються коефіцієнти К1 та К2. На дату підписання Договору курс НБУ складає 1138,32 грн за 100 доларів США.

Дослідивши зміст пункту 2.6 Договору господарський суд вважає його таким, що відповідає вимогам чинного законодавства та не суперечить іншим умовам Договору.

Відповідач у своїх запереченнях наполягає на неможливості застосування умов вказаного пункту Договору, так як у його змісті не визначено чіткого порядку здійснення перерахунку вартості неоплаченого товару і навпаки закладені протиріччя. Так, за його твердженням, у формулі визначені різні за правовою природою документи, на підставі яких здійснюються розрахунки: значення К2 розшифровується як курс НБУ на дату підписання відповідного Договору та/або Додатку, в той же час по тексту пункту вказано, що у випадку збільшення або зменшення на день оплати курсу долара США в порівнянні з курсом на дату видачі рахунку більш ніж на 4 %. Разом з цим, Відповідач звертає увагу господарського суду на ту обставину, що рахунок № СКв-8810-опл від 28.04.2014 на суму 218 531,71 грн оплачено Відповідачем 15.05.2014 повністю, а тому, на його думку, розрахунок курсової різниці не може бути здійснений з використанням вказаних дат.

Господарський суд вважає таке тлумачення Відповідачем змісту пункту 2.6 Договору помилковим з наступних підстав.

Пунктом 2.6. Договору сторонами погоджено умову, при настанні якої зацікавлена сторона в односторонньому порядку може змінити вартість неоплаченого товару, зазначеного у Договорі та/або відповідному Додатку, та формулу, за якою здійснюється перерахунок (зміна) вартості такого товару.

Умова, яка надає можливість здійснити перерахунок вартості товару, передбачає настання такої обставини, як збільшення або зменшення більш ніж на 4% на день оплати курсу долара США НБУ у порівнянні з курсом на дату видачі рахунку. У даному випадку при визначенні рівня збільшення або зменшення курсу долара США за даними НБУ порівнюються курси вказаної валюти по двом датам: на день оплати і на день видачі рахунку. У разі якщо при такому порівнянні збільшення або зменшення курсу долара США до гривні має показник, що перевищує 4% кожна із сторін наділена правом визначити вартість товару за формулою, вказаною у цьому ж пункті Договору.

У формулі, яка застосовується лише при настанні вищезазначеної умови, використовуються інші показники курсу валюти, які також конкретно визначені сторонами - К1 і К2. Значення вказаних показників сторони погодили наступним чином:

К2- курс НБУ на дату здійснення перерахунку ціни за формулою;

К1 - курс НБУ на дату підписання відповідного Договору та/або Додатку.

Дійсно, сторонами у даному пункті погоджені різні підходи для визначення дати станом на яку НБУ встановлено курс долара США, проте вони використовуються у кожному випадку самостійно, незалежно та не суперечать один одному. При настанні умови, визначеної за одними критеріями, слідує наслідок - зміна вартості неоплаченого товару шляхом її перерахунку за формулою, в якій застосовуються інші показники.

Крім того, зміст даного пункту не містить будь-яких застережень, які б виключали можливість сторони Договору при наявності заборгованості, тобто неоплаченої вартості товару, змінювати вартість товару в сторону збільшення чи зменшення при оплаті виданого постачальником рахунку на суму попередньої оплати (неповної вартості товару). За таких обставин Позивач вправі при визначенні рівня зміни курсу долара США НБУ взяти до уваги дату видачі рахунку на попередню оплату незалежно від того оплачений вказаний рахунок чи ні. При цьому, господарський суд враховує, що за умовами Додатку №1 Договору порядок оплати не містить обов'язку постачальника щодо видачі рахунку для здійснення покупцем остаточної оплати вартості отриманого за Договором товару.

Відповідач у доповненні до відзиву №496-10 від 22.05.2015 вказує на суперечність положень пунктів 2.5 та 2.6 Договору, оскільки пунктом 2.5 встановлено обов'язок змінювати загальну вартість товару за згодою сторін, а пунктом 2.6 передбачено право сторони здійснювати таку зміну в односторонньому порядку. Зміст пункту 2.6 Договору Відповідач вважає таким, що не відповідає вимогам частини 2 статті 632 Цивільного кодексу України, а тому відповідно до приписів частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України та пункту 1 статті 83 Господарського кодексу України має бути визнаний судом недійсним.

Господарський суд вважає дану заяву Відповідача безпідставною з огляду на наступне. Саме частиною 2 статті 632 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Сторонами у пункті 2.6. Договору погоджено зміна вартості неоплаченого товару, яка здійснюється за встановленою формулою при настанні певної умови, тобто учасники договору домовилися про дооцінку вартості товару, за який не здійснена оплата, що відповідає приписам частини 2 статті 632 Цивільного кодексу України. Досліджуючи зміст пунктів 2.5 та 2.6 Договору у кореспонденції з іншими умовами Договору, зокрема, пунктом 9.1, згідно якого сторони за взаємною згодою можуть внести в даний Договір необхідні доповнення або зміни шляхом підписання відповідних додаткових угод, які набиратимуть чинності після їх підписання уповноваженими представниками сторін, крім випадків, передбачених пунктом 2.6 Договору, господарський не убачає будь-яких протиріч чи суперечностей у їх змісті чи невідповідності вимогам чинного законодавства. Отже підстави для визнання пункту 2.6 Договору недійсним, а відповідно і застосування господарським судом права, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

Отже, оскільки Відповідач не виконав свої зобов'язання щодо оплати товару у розмірі 93 656,44 грн, на момент подання позову, Позивачем правомірно, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов Договору, для здійснення перерахунку вартості неоплаченого товару взято до уваги курс долару США НБУ на момент звернення із позовною заявою, а враховуючи, що після подання позову і порушення провадження у даній справі Відповідачем виконано своє грошове зобов'язання - на дату здійснення фактичної оплати.

Господарський суд вважає не обґрунтованою позицію Відповідача стосовно відсутності у Позивача право на звернення до господарського суду з даним позовом, так як на момент його подачі, на думку Відповідача, ним не була здійснена остаточна оплата вартості отриманого товару, у Позивача не виникло право на пред'явлення до нього вимоги про перерахунок вартості у відповідності до вимог пункту 2.6 Договору, а така вимога має передувати зверненню до господарського суду за захистом порушеного права. Зазначене твердження не відповідає умовам укладеного між сторонами Договору, оскільки вони не містять обов'язковості досудового врегулювання спору взагалі і у випадку перерахунку вартості за приписами пункту 2.6 Договору зокрема.

Не відповідає дійсності і заперечення Відповідача щодо використання Позивачем курсу долара США, визначеного не офіційним сайтом НБУ, а іншим, не передбаченим Договором інтернетресурсом.

Так у п. 2.6 Договору визначено, що сторони використовують курс НБУ, визначений на офіційному сайті НБУ http://bank.gov.ua/control/uk/curmetal/detail/currency?period=daily. Господарський суд, дослідивши вказаний сайт, зазначає, що електронна адреса, вказана сторонами у Договорі, є головною сторінкою сайту Національного банку України, на якій висвітлюються дані щодо курсів валют станом на поточний день. Для того, щоб знайти курс валют станом на певну дату необхідно заповнити дані по "формі пошуку по даті", у зв'язку із введенням іншої дати змінюється і електронна адреса сторінки, на якій містяться відомості щодо курсу валют за введену дату, в тому числі і курсу долару США. Так станом на 25.04.2014 курси валют висвітлюються із зазначенням електронної адреси "http://bank.gov.ua/control/uk/curmetal/currency/search?formType=searchFormDate&time_step=daily&date=25.04.2014&execute=%D0%92%D0%B8%D0%BA%D0%BE%D0%BD%D0%B0%D1%82%D0%B8"; станом на 28.04.2014 - "http://bank.gov.ua/control/uk/curmetal/currency/search?formType=searchFormDate&time_step=daily&date=28.04.2014&execute=%D0%92%D0%B8%D0%BA%D0%BE%D0%BD%D0%B0%D1%82%D0%B8"; станом на 20.04.2015 - "http://bank.gov.ua/control/uk/curmetal/currency/search?formType=searchFormDate&time_step=daily&date=20.04.2015&execute=%D0%92%D0%B8%D0%BA%D0%BE%D0%BD%D0%B0%D1%82%D0%B8". Отже Позивач при пошуку курсу валют станом на необхідні дати користувався саме тим сайтом, який передбачено сторонами у Договорі, а тому твердження Відповідача щодо використання іншого інтернетресурсу спростовується вищевикладеним.

Як випливає з вищенаведеного та встановлено господарським судом, Відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На підставі викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення суми дооціненої вартості неоплаченого у встановлений Договором строк товару у відповідності до умов та за передбаченою пунктом 2.6 Договору формулою у розмірі 79 598,61грн є обґрунтованим та підлягає задоволенню господарським судом. При цьому, господарський суд бере до уваги, що зазначений розмір вартості неоплаченого товару, заявлений позивачем до стягнення, по суті є заборгованістю Відповідача, визначеною у порядку, передбаченому умовами Договору (пункт 2.6), що виникла у зв'язку із зростанням курсу долара США, визначеного НБУ на дату оплати товару, більше ніж на 4% у порівнянні з курсом долара США, визначеного НБУ на дату видачі рахунку. Різне найменування Позивачем цієї заборгованості, як-то: основна заборгованість, курсова різниця, сума переіндексованої вартості, не змінює суті цієї заборгованості.

Заперечення Відповідача щодо заявленої Позивачем вимоги про стягнення курсової різниці ґрунтується на тому, що у жодному із документів (договір, додатки, акти, рахунки) не визначено грошового еквівалента ціни договору. Господарський суд погоджується з зазначеною обставиною, зокрема, відсутністю визначення ціни товару у грошовому еквіваленті іноземної валюти, проте, оцінюючи зміст позовних вимог у сукупності з конкретними обставинами справи, вважає що дані заперечення не стосуються суті заявлених вимог Позивачем.

В той же час, перевіркою здійсненого Позивачем розрахунку за формулою, погодженою сторонами у Договорі, господарський суд встановив, що правильна сума вказаної заборгованості становить 79 607,97 грн, оскільки відповідно до змісту пункту 2.6 Договору значення К1 складає 1138,32 грн за 100 доларів США. Позивачем при здійснені перерахунку значення вказаного коефіцієнту склало 1138,3201 грн за 100 доларів США. Отже, позов в цій частині підлягає задоволенню в межах заявленої Позивачем суми.

Щодо позову в частині стягнення пені в розмірі 11 261,87грн, то господарський суд враховує наступні положення чинного законодавства та Договору.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено що в разі, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторонами в пункті 5.3. Договору встановлено, що у випадку порушення покупцем строків оплати, покупець виплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення.

Господарський суд погоджується із позицією Відповідача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин норми частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, яка визначає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно пункту 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Позивач з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог №3487 від 29.05.2015 нарахував пеню на суму 93 656,44 грн з 13.06.2014 по 12.12.2014, що відповідає приписам частини 6 статті 232 Господарського кодексу України. Господарський суд погоджується із вказаним розміром пені і вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми статті Позивач нарахував 2 232,36 грн 3% річних. Вказана сума 3 % річних є обґрунтованою та підлягає задоволенню господарським судом.

Отже позов ПрАТ "Інком" підлягає задоволенню повністю, а саме в розмірі 93092,84грн, з яких: 79 598,61 грн переіндексованої (дооціненої) вартості товару, 11261,87грн пені, 2 232,36 грн 3% річних.

Крім того позов в частині зобов'язання укласти додаткову угоду підлягає припиненню на підставі пункту 4 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивач відмовився в цій частині від позову.

Оскільки позивач зменшив суму майнової вимоги позову з 214 753,42 грн до 93092,84грн, то на підставі пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" підлягає поверненню сума судового збору у розмірі 2 433,21 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1 861,86грн.

В іншій частині судовий збір покладається на позивача у зв'язку із відмовою від немайнової вимоги (1218 грн). При цьому господарський суд врахував правову позицію Вищого господарського суду України, яка викладена у пункті 5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", відповідно до якої статтею 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. У їх числі не зазначено такої підстави, як припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК). Водночас закриття провадження у справі, про яке йдеться у пункті 5 частини першої цієї статті Закону, є поняттям цивільного і адміністративного судочинства, передбаченим відповідно статтею 205 Цивільного процесуального кодексу України і статтею 157 Кодексу адміністративного судочинства України, які господарським судам у здійсненні судочинства не застосовуються. Таким чином, припинення провадження у справі з підстав, передбачених статтею 80 ГПК, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, 80, 82-85, 116 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд

ВИРIШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Іноземного підприємства "Ліга" (27641, Кіровоградська обл., Кіровоградський р-н, с. Соколівське, пр-т Комсомольський, 20, ідентифікаційний код 32265586) на користь Приватного акціонерного товариства "Інформаційні комп'ютерні системи" (03005, м. Київ, вул. Смоленська, 31-33, ідентифікаційний код 21670779) 79598,61грн переіндексованої (дооціненої) вартості товару, 11 261,87 грн пені, 2 232,36 грн 3% річних, 1 861,86 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Припинити провадження у справі в частині зобов'язання Іноземного підприємства "Ліга" укласти Додаткову угоду № 1 від 20.03.2015 до Договору поставки № СКв-0358 від 28.04.2014.

Повернути з спеціального фонду Державного бюджету (отримувач коштів - УК у м.Кіровограді, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Кіровоградській області, МФО 823016, ідентифікаційний код 38037409, р/р 3002) Приватному акціонерному товариству "Інформаційні комп'ютерні системи" (03005, м. Київ, вул. Смоленська, 31-33, ідентифікаційний код 21670779) судовий збір у розмірі 2 433,21 грн, який сплачено згідно платіжного доручення № 1597 від 30.03.2015, оригінал якого залишається в матеріалах справи № 912/1254/15.

Оригінал рішення разом з копією платіжного доручення №1597 від 30.03.2015 надіслати на адресу Приватного акціонерного товариства "Інформаційні комп'ютерні системи" (03005, м. Київ, вул. Смоленська, 31-33).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 08.06.2015.

Суддя Є. М. Наливайко