КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа№ 910/11766/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача -Семко С.О.,

від відповідача -Цукренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України

на рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2015

у справі №910/11766/14

за позовом Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго»

до Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України

про стягнення 52044грн.30коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.09.2014р., залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2014р., частково задоволено позов МКП "Херсонтеплоенерго" та стягнуто з Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України 45562 грн. 03 коп. основної заборгованості, 3% річних в сумі 595 грн. 42 коп., пеню в сумі 269 грн. 00 коп., штраф в розмірі 318 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1827 грн. 00 коп. В іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду від 23.12.2014р. вказані рішення та постанову скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2015р. (суддя Домнічева І.О.), яке є предметом даного апеляційного оскарження, частково задоволено позовні вимоги МКП «Херсонтеплоенерго» та стягнуто з Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України 45 562 грн. 03 коп. основної заборгованості за договором про постачання теплової енергії №468 від 15.10.2006, 3% річних в сумі 595грн. 42 коп., пеню в сумі 269грн., штраф в розмірі 318грн. та судовий збір у розмірі 1827грн. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, при цьому зменшив розмір нарахованої позивачем суми пені та штрафу керуючись положеннями ст. 551 Цивільного кодексу України та п. 3 статті 83 чинного Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою в якій просив його скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити. Скаржник зазначає, що протягом 2011-2012 років він знаходився у стані ліквідації та не мав права в цей період брати зобов"язання без відповідних бюджетних асигнувань. Також, вказує на те, що не є стороною спірного договору, тому у позивача відсутні підстави для звернення до суду з позовними вимогами до Держенергоефективності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, зазначивши про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та заслухавши пояснення присутніх представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

15.10.2006 між МКП "Херсонтеплоенерго" (позивач) та Територіальним управлінням Державної інспекції з енергозбереження по Херсонській області, яка була структурним підрозділом Державної інспекції з енергозбереження, в особі начальника інспекції Самарського В.Ю., що діяв на підставі Положення та довіреності від 21.08.2006 року за №12/168-2585, виданої Державною інспекцією з енергозбереження, укладено договір №468 про постачання теплової енергії, відповідно до якого МКП "Херсонтеплоенерго" приймає на себе зобов'язання виробити та поставити теплову енергію в обумовлених договором обсягах, а Територіальне управління Державної інспекції з енергозбереження по Херсонській області зобов'язується прийняти теплову енергію і оплачувати її за встановленими тарифами у строки передбачені Договором.

Відповідно до п. 6.6. договору, оплата за теплову енергію здійснюється споживачем протягом 5-ти банківських днів після одержання рахунку.

Відповідно до п. 11.2. договору, договір припиняє свою дію у випадку ліквідації однієї або обох сторін, як юридичних осіб.

Згідно з п.2 Указу Президента України від 13.04.2011 №462 Державне агенство з енергоефективності та енергозбереження України є правонаступником Державної інспекції з енергозбереження, в частині здійснення Держенергоефективності функцій та повноважень які були надані Інспекції Урядом, яка ліквідована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.11 №346 "Про ліквідацію урядових органів".

30.12.2011 за вих. № 15-21/70 - 1222 позивачем отримано лист від відповідача щодо продовження терміну дії договору № 468 від 15.10.2006 про постачання теплової енергії до подальшого оформлення відповідного договору з правонаступником - Державним агентством з енергоефективності та енергозбереження України.

12.01.2012 за вих. № 67-01/15/4-12 МКП "Херсонтеплоенерго" отримало лист Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України, в якому вноситься пропозиція про переукладання договору про надання послуг з теплопостачання з 1 січня 2012 року з Державним агентством з енергоефективності та енергозбереження України в інтересах територіального управління Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження по Херсонській області.

Як вбачається з матеріалів справи, МКП "Херсонтеплоенерго" такий проект договору підготувало та неодноразово надавало до територіального управління по Херсонській області та Державному агентству з енергоефективності та енергозбереження України, що підтверджується супровідним листом, але Державне агентство ухилилось від переукладання договору. Також, неодноразово в листах до голови агентства, позивач зазначав суму заборгованості за опалення приміщення та надсилав рахунки та накопичувальні акти виконаних робіт.

Так, раніше укладений договір про постачання теплової енергії № 468 від 15.10.2006 в установленому законодавством порядку не визнано не чинним, а новий договір не було укладено, тому беручи до уваги те, що Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України, відповідно до вимог прийнятих нормативних актів, є правонаступником прав та обов'язків Державної інспекції з енергозбереження, сума боргу за послуги з теплопостачання повинна бути стягнута саме з правонаступника.

Матеріали справи свідчать, що відповідно умов договору позивач виконав свої зобов'язання в повному обсязі, відповідач в свою чергу ухиляється від виконання пунктів 6.7 Договору № 468, зі змінами згідно додаткової угоди від 01.10.2011, а саме: оплати за теплову енергію згідно умов договору не пізніше 25 числа місяця, що наступає за розрахунковим. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань станом на 01.05.2014, за період з січня 2012 року по квітень 2013 року виникла заборгованість в сумі 45 562 грн. 03 коп., що підтверджується рахунками на оплату, копії яких наявні в матеріалах справи.

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 45 562 грн. 03 коп., у зв`язку з неналежним виконанням умов договору про постачання теплової енергії, 3% річних в сумі 595,42 грн., 2 697,51 грн. пені та 3 189,34 грн. штрафу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу вимог ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно п. 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти позовних вимог про стягнення основного боргу.

Матеріалами справи, а саме: рахунками, актами здачі-прийняття робіт (отримання послуг) встановлено та відповідачем не спростовано, що залишок заборгованості за поставлену позивачем теплову енергію становить 45562,03грн., тому відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України відповідач повинен оплатити отриману від позивача теплову енергію.

За викладених обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтовість позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 45 562 грн. 03 коп.

Відповідальність за порушення строків виконання грошових зобов'язань, передбачена пунктом п. 7.3.3. договору.

Так, відповідно до умов п.7.3.3 договору за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію у встановлений договором термін, на підставі ст. 231 Господарського Кодексу України від 16.01.2003 нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вказаної вартості.

Оскільки факт невиконання та прострочення грошового зобов'язання відповідачем є доведеним, у позивача є всі правові підстави вимагати стягнення з відповідача передбаченої договором пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки платежу та штраф за прострочення понад 30 днів у розмірі 7% від простроченого платежу.

Оскільки відповідач не погасив заборгованість, яка у нього утворилась перед позивачем, останній нарахував відповідачеві на підставі пункту 7.3.3. договору 2697грн.51коп. пені 3189грн.34коп. штрафу.

Проте, враховуючи ступінь виконання зобов'язань, причини неналежного виконання зобов'язання, суд першої інстанції зменшив розмір пені та штрафу, які підлягають стягненню з відповідача, до 269грн. - пеня та до 318грн. - штраф, враховуючи положення ст. 551 Цивільного кодексу України та п. 3 статті 83 чинного Господарського процесуального кодексу України.

Так, господарський суд, що приймає рішення, має право у певних випадках (якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора) зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання; це ж питання врегульовано і в роз'ясненні Вищого арбітражного суду України від 29.04.1994 № 02-5/293 "Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань".

Отже, враховуючи викладене апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про зменшення сум стягнення пені та штрафу.

Також, вірним є й висновок суду про стягнення з відповідача 592грн.42коп. трьох відсотків річних на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Щодо доводів відповідача що протягом 2011-2012 років він знаходився у стані ліквідації та не мав права в цей період брати зобов"язання без відповідних бюджетних асигнувань, а отже бюджетні зобов"язання не виникли, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (п.5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 р. "Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду").

Крім того, частина 2 ст. 617 ЦК України та частина 2 ст. 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Статтею 1 ЦК України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з місцевого бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують замовника та не заперечують обов'язку такого органу, який виступає стороною зобов'язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Також, як зазначалось вище, згідно з п.2 Указу Президента України від 13.04.2011 №462 Державне агенство з енергоефективності та енергозбереження України є правонаступником Державної інспекції з енергозбереження, в частині здійснення Держенергоефективності функцій та повноважень які були надані Інспекції Урядом, яка ліквідована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.11 №346 "Про ліквідацію урядових органів", тому відповідач повинен оплатити отриману від позивача теплову енергію.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг. Рішення суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та матеріалах справи, прийняте відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2015 у справі №910/11766/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України- без задоволення.

2. Справу № 910/11766/14 повернути господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя О.Ф. Синиця

Судді В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко