ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Справа № 914/1304/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді М.І. Хабіб

суддів В.М. Гриців

Я.О. Юрченка

при секретарі судового засідання Н.В. Мазепа

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу військового прокурора Львівського гарнізону, № 06-4431 вих. від 08.05.2015

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 27 квітня 2015 року у справі № 914/1304/15 про повернення без розгляду

позовної заяви заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах, - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова

до відповідача -Приватного підприємства «Варол», м. Львів

про стягнення 14 463, 18 грн неустойки та зобов'язання звільнити та повернути об'єкт оренди

за участю представників сторін:

прокурора (апелянта): Коциби В.Р.

позивача: Яценко А.В. ( представник за довіреністю)

відповідача: не з'явився

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу від сторін не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.04.2015 у справі № 914/1304/15 позов заступника військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (далі - КЕВ м. Львова) повернено без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст. 63 ГПК України..

Ухвала мотивована положеннями ст. 2 ГПК України, пунктів 1, 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 N 3-pп/99 у справі за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді), п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 7 «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам». При поверненні позовної заяви без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що прокурори та їх заступники подають позови в інтересах держави в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а не в інтересах підприємств, установ, організацій, незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Оскільки прокурором не доведено, доказів не подано, що КЕВ м. Львова є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади, суд першої інстанції дійшов до висновку про неправильне визначення прокурором позивача. Крім того, суд вказав, що прокурором не обґрунтовано порушення інтересів держави та не обґрунтовано неможливість КЕВ м. Львова самостійно звернутися до суду за захистом своїх прав.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.04.2015 року у справі № 914/1304/15, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, а справу передати на розгляд до Господарського суду Львівської області. В апеляційній скарзі прокурор вказує, зокрема, що КЕВ м. Львова є структурним підрозділом органу державної виконавчої влади - Міністерства оборони України, майно позивача є державною власністю і закріплене за ним на праві оперативного управління.

Розглянувши апеляційну справу, заслухавши пояснення представників апелянта та позивача , колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Частиною 3 ст. 2 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це у позовній заяві.

Відповідно до пунктів 1,2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 N 3-рп/99 у справі за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) прокурори та їх заступники подають позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ, організацій, незалежно від їх підпорядкування і форм власності; поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно з п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 7 «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави. Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором.

Отже дослідженню підлягає статус органу, за захистом прав якого прокурор звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави, а отже, і підставність звернення прокурора за захистом інтересів держави в особі такого органу.

Як вбачається з позовної заяви, підставою позову є порушення відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення №32/2011, укладеного КЕВ м. Львова та ПП «Варол», а саме - неповернення об'єкта оренди після закінчення строку дії договору. На думку прокурора, внаслідок неповернення відповідачем об'єкта оренди порушено інтереси держави.

Прокурор зазначає, що орган, на захист інтересів якого подано позов, є структурним підрозділом органу державної влади - Міністерства оборони України. Однак жодних доказів на підтвердження того, що КЕВ м. Львова є структурним підрозділом Міністерства оборони України та є органом державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади, у позовній заяві та в апеляційній скарзі не вказано, таких доказів не додано ні позовної заяви, ні до апеляційної скарги.

Зі змісту позовної заяви випливає, що КЕВ м. Львова є самостійним суб'єктом господарювання, який уклав договір оренди та передав відповідачу в оренду майно. У позовній заяві не обґрунтовано неможливість КЕВ м. Львова самостійно звернутися до суду за захистом своїх прав у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору оренди, не обґрунтовано за захистом яких конкретно прав та інтересів держави звертається прокурор.

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що прокурором неправильно визначено позивача, тобто орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 7 «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» у випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного апеляційний господарський суд дійшов висновку, що прокурором не доведено, доказів не подано наявності підстав для скасування ухвали та для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.04.2015 у справі № 914/1304/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. може бути оскаржена в касаційному порядку .

3. Справу повернути до Господарського суду Львівської області

Постанова підписана 08.06.2015

Головуюча - суддя М.І. Хабіб

суддя В.М. Гриців

суддя Я.О. Юрченко