РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2015Справа №910/7184/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дулокомерц»

до 1. Відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного

управління юстиції

2. Державної казначейської служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відпоадіача-1 Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої

служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області

про стягнення 53 567,89 євро, що еквівалентно 1 242 239,37 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Терещенко О.М. - по дов. № 679 від 20.05.2014

Смоловик О.Ю. - по дов. № 679 від 20.05.2014

від відповідача-1 не з'явився

від відповідача-2 не з'явився

від третьої особи не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дулокомерц» до Відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції та Державної казначейської служби України про стягнення суми завданої шкоди в розмірі 53 567,89 євро, що станом на 20.03.2015 становить 1 242 239,37 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 5019/2785/11 від 01.03.2012 присуджено до стягнення з ТОВ Фірма «Рекорд» на користь позивача суми боргу в розмірі 43 680,34 євро на виконання якого 16.05.2012 був виданий відповідний наказ, який в свою чергу було пред'явлено до виконання до Відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції. Проте, внаслідок бездіяльності органу ДВС станом на сьогоднішній день рішення так і не виконано, чим завдано шкоди (збитків) позивачу, що полягають у не отриманих за рішенням суду коштів в розмірі 43 680,34 євро та упущеної вигоди в розмірі 9 887,55 євро. При цьому упущена вигода полягає в тому, що якби рішення суду було б виконано позивач міг покласти грошові кошти на депозит та отримати відсотки. Позивач зазначає, що звертався зі скаргою на дії відповідача та ухвалою Господарського суду Рівненської області у справі № 5019/2785/11 від 17.12.2014 встановлено факт бездіяльності відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2015 порушено провадження у справі № 910/7184/15-г та призначено справу до розгляду на 21.04.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/7184/15-г від 21.04.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідачів та невиконанням відповідачами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 27.03.2015, розгляд справи був відкладений на 14.05.2015.

22.04.2015 до відділу діловодства суду від Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області надійшло клопотання про залучення останнього до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1.

08.05.2015 до відділу діловодства суду від позивача надійшла заява в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути завданої шкоди в розмірі 54 037,49 євро, що станом на 06.05.2015 становить 1 269 340,64 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/7184/15-г від 14.05.2015 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відпоадіача-1 Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, розгляд справи відкладено на 21.05.2015.

08.05.2015 до відділу діловодства суду від третьої особи надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує повністю.

Позивач позовні вимоги в судовому засіданні 21.05.2015 підтримав повністю.

Відповідач-1 в судове засідання 21.05.2015 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач-1 належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачу-1 21.05.2015.

Відповідач-2 в судове засідання 21.05.2015 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач-2 належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачу-2 18.05.2015.

Третя особа в судове засідання 21.05.2015 не звилась.

Третя особа належним чином повідомлена про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення третій особі 18.05.2015.

В судовому засіданні 21.05.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 5019/2785/11 від 01.03.2012 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Рекорд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дулокомерц» кошти в розмірі 43 680,34 Євро, що за курсом станом на 16.12.2011 становить 454 367,26 грн. та 9 087,35 грн. судового збору.

16.05.2012 на виконання вказаного рішення Господарським судом Рівненської області був виданий відповідний наказ.

Матеріали справи свідчать, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дулокомерц» звернулось із заявою про примусове виконання наказу Господарського суду Рівненської області у справі № 5019/2785/11 від 16.05.2012 до Відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції 01.06.2012.

05.06.2012 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області у справі № 5019/2785/11 від 16.05.2012.

Спір виник внаслідок того, що відповідач-1 досі рішення суду не виконав, у зв'язку з чим позивачу завдано шкоди в загальному розмірі 54 037,49 євро.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно та повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішень у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Всупереч вищевказаним нормам Відділом державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції не вчинено ряд необхідних виконавчих дій при примусовому виконанні наказу Господарського суду Рівненської області № 5019/2785/11 від 16.05.2012, чим позбавлено можливості отримати стягувачу належне йому за наказом та у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутись зі скаргою на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області у справі № 5019/2785/11 від 17.12.2014, за наслідками розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Дулокомерс» на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції щодо виконання наказу Господарського суду Рівненської області № 5019/2785/11 від 16.05.2012, визнано протиправною та незаконною бездіяльність Відділу ДВС Дубровицького РУЮ в рамках виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду Рівненської області від 16.05.2012 по справі № 5019/2785/11.

Нормами ст.ст. 32, 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено чіткі заходи примусового виконання рішень, які зобов'язаний вживати державний виконавець у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення.

Вказаною вище ухвалою суду встановлено, що всупереч нормам Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції після відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду № 5019/2785/11 від 16.05.2012 не вжив належних заходів для примусового його виконання.

Так, державний виконавець направивши запити у відповідні органи стосовно наявності у боржника рахунків у банках та коштів на них, нерухомого та рухомого майна та отримавши відповіді на них, зокрема про наявність у боржника рахунків у банках та рухомого майна, не виніс постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, а також не провів опису майна боржника і накладення на нього арешту.

В результаті вищезазначеної бездіяльності державного виконавця не видалось можливим застосування такої стадії виконавчого провадження, як реалізація майна, на яке звернено стягнення (ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому судом було відхилено доводи органу ДВС про те, що державний виконавець не зміг ефективно та своєчасно застосувати заходи примусового виконання наказу в зв'язку з тим, що 17.12.2012 Господарським судом Рівненської області винесено ухвалу у справі № 5019/2785/11, якою визнано наказ Господарського суду Рівненської області від 16.05.2012 таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне

З моменту відкриття виконавчого провадження (05.06.2012) до винесення зазначеної ухвали пройшло шість місяців, за які, як передбачено ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії, і які у зазначений строк не проведені.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.04.2013 ухвалу Господарського суду Рівненської області від 17.12.2012 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 04.02.2013 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд у іншому складі суддів.

Ухвалами Господарського суду Рівненської області від 25.06.2013 та від 24.12.2013, які набрали законної сили, у задоволенні заяв ТОВ фірми «Рекорд» про зміну способу виконання судового рішення та визнання наказу від 16.05.2012 таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Також судом окремо було відзначено, що зміна способу виконання судового рішення є лише визначенням певного порядку його виконання і не впливає на дійсність судового наказу та не скасовує його дію.

Не було прийнято судом для виправдання бездіяльності державного виконавця і постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21.11.2012 у справі №2а/1770/4401/2012, якою скасовано постанову від 17.07.2012 про арешт майна боржника та заборони на його відчуження Відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції, так як скасування зазначеної постанови не перешкоджало органу ДВС здійснювати інші заходи примусового виконання наказу, як то винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт рухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту, реалізація описаного та арештованого майна.

Відділом державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції під час розгляду скарги не було надано суду доказів того, що в період з 05.06.2012 по 09.04.2013 виконавче провадження щодо виконання наказу від 16.05.2012 про стягнення коштів з боржника - ТОВ фірми «Рекорд» було складовою частиною зведеного виконавчого провадження, не встановлено вищезазначене і судом при дослідженні матеріалів виконавчого провадження, наданих відділом ДВС, а відтак визнано безпідставним посилання органу ДВС на те, що виконавче провадження з виконання наказу суду від 16.05.2012 мало бути завершено через шість місяців після прийняття постанови про зведене виконавче провадження.

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» покладено обов'язок на державного виконавця провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто результат таких дій стягувач повинен отримати саме в цей строк.

З моменту відкриття виконавчого провадження (05.06.2012) по виконанню наказу № 5019/2785/11 від 16.05.2012 та до моменту його закриття (09.04.2013) пройшло 10 місяців, однак ВДВС Дубровицького РУЮ так і не виконав наказ Господарського Рівненської області від 16.05.2012, належне майно стягувачу так і не було повернуто, хоча боржник в період відкритого виконавчого провадження мав майно, мав продукцію, вступав в господарські зобов'язання з іншими юридичними особам, що вбачається з низки судових рішень доступних для перегляду в Єдиному державному реєстрі судових рішень, і на сьогоднішній день продовжує здійснювати господарську діяльність.

Саме по собі винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про накладення арешту на майно - це не є діями пов'язаними з примусовим виконанням рішення суду за виконавчим документом.

Жодних реальних примусових дій направлених на виконання наказу Господарського суду Рівненської області про примусове виконання рішення № 5019/2785/11 від 16.05.2012 Відділ державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції так і не вчинив.

3 огляду на практику Європейського суду з прав людини, на вимоги чинного законодавства, та в ході системного аналізу матеріалів виконавчого провадження № 32871042 Господарський суд Рівненської області дійшов висновку, що рішення даного суду від 01.03.2012 не було виконано внаслідок небажання виконати рішення суду боржником, протизаконними та неправомірними рішеннями, діями, а також, в першу чергу, бездіяльністю Відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу необхідно довести такі факти:

а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду - див. коментар до ст. 22 ЦК України).

в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Тобто, підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними та наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Бездіяльність та протиправність Відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції щодо не вчинення дій з виконання наказу Господарського суду Рівненської області у справі № 5019/2785/11 від 16.05.2012 встановлена в судовому порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення (протиправність поведінки, шкода, причинний зв'язок між ними, вина заподіювача шкоди) для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди.

Разом з цим, суд погоджується лише з розміром заявленої в позові до відшкодування шкоди (збитків), який не виконано відповідачем-1 в порядку примусового виконання рішення Господарського суду Рівненської області у справі № 5019/2785/11 в сумі 43 680,34 євро.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 шкоди в розмірі 43 680,34 євро.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача шкоди в розмірі 10 357,15 євро у вигляді упущеної вигоди слід відзначити наступне

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Під упущеною вигодою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. В даному випадку мова про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Позивачем належних та допустимих доказів того, що він перебуває в договірних відносинах з банком з приводу розміщення банківського вкладу (депозиту) з можливістю його поповнення або доказів в підтвердження того, що він мав намір укласти відповідний договір не подано.

Таким чином, не підтверджено можливість недоотримання коштів у вигляді процентів за розміщення депозиту.

Отже позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача та нібито нанесеною шкодою у вигляді упущеної вигоди в розмірі 10 357,15 євро внаслідок невиконання відповідачем-1 наказу Господарського суду Рівненської області у справі № 5019/2785/11 від 16.05.2012.

З огляду на викладене суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача шкоди в розмірі 10 357,15 євро є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення збитків.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дулокомерц» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача-1 в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції (34100, м. Дубровиця, пров. Макарівський, 1, код 34847140) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дулокомерц» (Республіка Болгарія, м. Плевен, вул. Петко Каравелен, 20, кв. 3, код 114674729) 43 680 (сорок три тисячі шістсот вісімдесят) євро 34 євроцентів, що за курсом станом на 06.05.2015 становить 1 026 209 (один мільйон двадцять шість тисяч двісті дев'ять) грн. 40 коп.

3. Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції (34100, м. Дубровиця, пров. Макарівський, 1, код 34847140) Державного бюджету України (за наступними реквізитами отримувач: ГУ ДКСУ у м. Києві, , банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок 3001, код платежу: 22030001, символ звітності банку: 206) 20 524 (двадцять тисяч п'ятсот двадцять одна) грн. 18 коп. судового збору.

4. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 28.05.2015.

СуддяВ.В. Сівакова