ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015 р. Справа № 914/3674/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Відновлення інженерних систем", м. Макіївка Донецької області

до відповідача: Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького, м. Львів

про стягнення 21 224, 40 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: Шилов С.В. - представник

від відповідача: Кравець В.Ю. - представник

Зміст ст. 22 ГПК України представникам сторін роз'яснено.

Розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Відновлення інженерних систем" до Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького про стягнення 21 224, 40 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.10.2014 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 03.11.2014 року.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду, в судовому засіданні оголошувалася перерва.

Ухвалою суду від 22.12.2014 р. провадження у справі за клопотанням відповідача було зупинено, призначено судову будівельно-технічну експертизу. Проведення експертизи доручено Львівському науково - дослідному інституту судових експертиз.

Ухвалою суду від 19.05.2015 р. провадження у справі поновлено, оскільки 15.05.2015 р. на адресу Господарського суду Львівської області від Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України повернулись матеріали справи № 914/3674/14 без виконання, через те що Львівський національний університет ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького не здійснив оплату судової будівельно-технічної експертизи.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві та усних поясненнях.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та усних поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Відновлення інженерних систем" (надалі - позивач) звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького (надалі - відповідач) про стягнення 21 224, 40 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 20.12.2013 р. між ним та відповідачем було укладено договір № 3350 (надалі - договір). Відповідно до умов вказаного договору відповідач доручив, а позивач зобов'язався виконати власними і залученими силами і засобами такі види робіт: заміна стояків опалення гуртожитку № 3 на вул. Т. Барановського, 13, що у м. Львові.

Пунктами 3.1-3.3 договору встановлено, що за виконані роботи відповідач сплачує позивачу суму, яка буде обумовлена всіма актами виконаних робіт. Оплата здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту підписання обома сторонами актів виконаних робіт в безготівковій формі шляхом перерахування відповідачем грошових коштів на поточний рахунок позивача. Сторони погодили, що кінцевий термін оплати відповідачем виконаних і прийнятих робіт здійснюється не пізніше 30.09.2014 р.

22.12.2013 р. позивач виконав передбачені договором роботи, що підтверджується підписаними сторонами актом здачі-приймання робіт та довідкою про вартість виконаних робіт за грудень 2013 року на загальну суму 21 224, 40 грн.

Проте, відповідач оплати за виконані позивачем роботи не здійснив, тому у нього виникла заборгованість в розмірі 21 224, 40 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

В представленому відзиві та в усних поясненнях, наданих в судових засіданнях, відповідач позовні вимоги заперечив з мотивів, що уповноважений представник відповідача - ректор університету вказаного договору не підписував, а проректор - Роневич М.І., який підписав цей договір, а також акт здачі-приймання робіт та довідку про вартість виконаних робіт за грудень 2013 року, таким правом не був наділений. Крім того, інформація про вказаний договір до моменту звернення позивача з позовом у відповідача була відсутня, а підрядні роботи взагалі позивачем не виконувалися, тому у відповідача відсутні підстави для їх оплати.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступних мотивів:

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як встановлено судом, 20.12.2013 р. між сторонами було укладено договір № 3350, відповідно до умов якого відповідач доручив, а позивач зобов'язався виконати власними і залученими силами і засобами такі види робіт: заміна стояків опалення гуртожитку № 3 на вул. Т. Барановського, 13, що у м. Львові.

Пунктами 3.1-3.3 договору встановлено, що за виконані роботи відповідач сплачує позивачу суму, яка буде обумовлена всіма актами виконаних робіт. Оплата здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту підписання обома сторонами актів виконаних робіт в безготівковій формі шляхом перерахування відповідачем грошових коштів на поточний рахунок позивача. Сторони погодили, що кінцевий термін оплати відповідачем виконаних і прийнятих робіт здійснюється не пізніше 30.09.2014 р.

Частиною 4 ст. 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

22.12.2013 р. позивач виконав передбачені договором роботи, що підтверджується підписаними сторонами актом здачі-приймання робіт та довідкою про вартість виконаних робіт за грудень 2013 року на загальну суму 21 224, 40 грн. Вказаний акт підписано відповідачем без жодних зауважень.

Однак, відповідач оплати за виконані позивачем роботи не здійснив, тому у нього виникла заборгованість в розмірі 21 224, 40 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Приписами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Зважаючи на заперечення відповідача щодо факту виконання та невідповідності виконаних робіт проектно-кошторисній документації та звітній документації, ухвалою суду від 22.12.2014 р. провадження у справі було зупинено, призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

У зв'язку з відсутністю оплати відповідачем експертизи, матеріали справи 15.05.2015 р. повернуті експертом в суд без виконання ухвали суду.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» в разі повернення матеріалів справи з експертної установи через несплату вартості експертизи, суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

З посиланнями представника відповідача на те, що сторонами порушено загальний порядок укладення господарський договорів, а саме те, що проректор - Роневич М.І., який підписав договір, а також акт здачі-приймання робіт та довідку про вартість виконаних робіт за грудень 2013 року, таким правом не був наділений, наслідком чого є недійсність договору, суд не погоджується з наступних підстав.

Пунктом 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами. Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут. У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Крім того, як вбачається з посадової інструкції проректора з адміністративно-господарської частини, копія якої долучена до матеріалів справи, він має право на укладення договорів з підрядними організаціями на капітальний та поточний ремонти.

Таким чином, договір від 20.12.2013 р., укладений між сторонами, в порядку передбаченому законом не визнався недійсним, на час розгляду справи № 914/3674/14 є чинним, повноваження проректора - Роневича М.І. щодо укладення договорів з підрядними організаціями на капітальний та поточний ремонти підтверджено посадовою інструкцією, відтак вищенаведені посилання представника відповідача є безпідставними.

Оскільки, представник відповідача в судових засіданнях доказів оплати виконаних робіт не надав, доказів, що підтверджують його заперечення на позовну заяву не представив, тому позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 21 224, 40 грн. підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд , -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького (79010, м. Львів, вул. Пекарська, 50, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Відновлення інженерних систем» (юридична адреса: 83136, м. Макіївка Донецької області, вул. Чайковського, 89-А; поштова адреса: 03035, м. Київ, пл. Солом'янська, 2, оф. 609, ) суму в розмірі 23 051, 40 грн. з них:

- 21 224, 40 грн. - заборгованості;

- 1 827, 00 грн. - судового збору.

3. Наказ видати відповідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 09.06.2015 року.

Суддя Манюк П.Т.