КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа№ 910/1780/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Куксова В.В.

Авдеєва П.В.

при секретарі

судового засідання: Грабовському Д.А.

за участі представників сторін:

позивача Семенюка А.С. - дов. від 23.04.2015 № 551/01-28

відповідача не з'явився, про день, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином

розглянувши матеріали

апеляційної скарги ТОВ "Енглер"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2015

у справі № 910/1780/15-г ( суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Відділу освіти Рокитнівської районної державної

адміністрації Рівненської області

до відповідача ТОВ "Енглер"

про стягнення боргу у розмірі 110 800,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач Відділ освіти Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача ТОВ "Енглер" про стягнення грошових коштів у розмірі 110 800,00 грн. вартості не повернутої частини товару (персональні комп'ютери учня та вчителя з підключенням до локальної мережі і необхідним програмним забезпеченням), що знаходився у відповідача на зберіганні за Договором відповідального зберігання майна від 13.12.2013 №7.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2015 № 910/1780/15-г позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача ТОВ "Енглер" на користь позивача Відділу освіти Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області 110 800,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, відповідач ТОВ "Енглер" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просив Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2015 № 910/1780/15-г скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Позивач, заперечуючи проти доводів апеляційного оскарження з підстав викладених у його Відзиві, просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2015 № 910/1780/15-г без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Ухвалою КАГС від 27.03.2015 № 910/1780/15-г порушено апеляційне провадження за скаргою відповідача та призначено судове засідання (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Авдеєва П.В., Куксова В.В.).

В судове засідання від 26.05.2015 представник відповідача-скаржника не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про його належне повідомлення свідчить залучене до матеріалів справи зворотнє поштове повідомлення № 09-33/18303/15.

За пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої Постанови.

Враховуючи, що присутній представник позивача не заперечував проти розгляду апеляційної скарги у відсутності представника відповідача-скаржника, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду справи по суті за наявними матеріалами.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу відповідача ТОВ «Енглер» залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги таке.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 08 липня 2003 року між Відділом освіти Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області (надалі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енглер" (надалі - учасник, відповідач) було укладено Договір № 207-ВТ поставки товарів (надалі - договір поставки), відповідно до умов якого учасник зобов'язався до 20.08.2013 року поставити замовникові у загальноосвітні навчальні заклади Рокитинівського району згідно завдання машини обчислювальні, частини та приладдя до них (персональні комп'ютери учня та учителя з підключенням до локальної мережі і необхідним програмним забезпеченням), а замовник - прийняти та оплатити такі товари.

Відповідно до п. 2.3. Договору поставки загальна сума цього договору складає 399 800,00 грн.

Згідно з п. 4.1. Договору поставки учасник взяв на себе зобов'язання здійснити поставку товару замовнику до 20 серпня 2013 року.

Приймання-передача товару по кількості, проводиться учасником відповідно до товаросупровідних документів (накладних), по якості - відповідно до документів, що засвідчують його якість (п. 5.1. Договору поставки).

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання вимог названого Договору поставки відповідачем було частково виконано зобов'язання та поставлено товар у кількості 10 комп'ютерів на загальну суму 47 000,00 грн., що підтверджується Накладною № КИР-300248 від 14.08.2014.

За ствердженням позивача, у зв'язку з проблемами, які виникли під час фінансування виплат через Держказначейство, Відділом освіти було вирішено на решту товару укласти Договір відповідального зберігання майна між ним та відповідачем по даній справі.

Як свідчать матеріали справи, 13.12.2013 між сторонами було укладено Договір № 7 відповідального зберігання, за яким позивач Відділ освіти Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області як депонент передав, а відповідач ТОВ «Енглер», як виконавець прийняв на відповідальне зберігання майно відповідно до актів прийому-передачі, які є невід'ємною частиною цього договору, зі строком зберігання з 13.12.2013 по 13.12.2014. (п.1.1, 1.2 Договору)

З матеріалів справи вбачається, що 13.12.2013 сторонами підписано та скріплено печатками Акт прийому-передачі до Договору відповідального зберігання б/н, відповідно до якого депонент передав, а виконавець прийняв на відповідальне зберігання товар, придбаний депонентом у виконавця у кількості 73 комп'ютера на загальну суму 352 800,00 грн. (а/с 22)

Відповідно до п. 2.1.3 Договору № 7 відповідального зберігання від 13.12.2013 виконавець зобов'язався повернути майно депоненту по першій вимозі в 3-денний термін.

Місцевим господарським судом встановлено, що позивачем було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти за решту товару (комп'ютерів) згідно Договору поставки від 08.07.2013 № 207-ВТ на суму 352 800,00 грн., що підтверджується Платіжним дорученням № 2 від 23.04.2014 та направлено Листа на адресу відповідача щодо повернення до 29.07.2014 майна (комп'ютерів) придбаних за Договором поставки та переданих на відповідальне зберігання за Договором № 7 від 13.12.2013.

Відповідачем, в свою чергу, за Листом від 29.07.2014 №2907/11-21В «Щодо листа №01-28/934 від 24.07.2014» було надано позивачеві відповідь, щодо неможливості поставити товар до вказаного терміну через ситуацію, що зумовлена звільненням співробітників, які задіяні в процесі поставки та встановленні обладнання. (а/с 24)

04.08.2014 позивачем було направлено відповідачу Претензію №01-28/260 з вимогою допоставити товар на суму 305 800,00 грн. (352 800,00 грн. - 47 000,00 грн.) до 15.08.2014, в разі неможливості поставити товар повернути грошові кошти на вказаний у Претензії розрахунковий рахунок. (а/с 28)

Як свідчать матеріали справи, протягом серпня-вересня 2014 року відповідачем було частково повернуто грошові кошти на суму 195 000,00 грн., у зв'язку з чим у відповідача виник борг перед позивачем на пред'явлену суму 110 800,00 грн. (305 800,00 грн. - 195 000,00 грн. = 110 800,00 грн.).

Враховуючи вищевикладене, за оцінкою колегії суддів, місцевий господарський суд, взявши до уваги той факт, що відповідач товар не повернув, залишок отриманої від позивача оплати вартості такого товару не оплатив, дійшов правомірного висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача вартості непоставленої частини майна (комп'ютерів) у розмірі 110 800,00 грн. є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

У доводах апеляційного оскарження відповідач наголошує на тому, що позивач звертався до відповідача лише з вимогою поставити товар, тоді як умови названого Договору поставки товариство виконало в повному обсязі. Відповідач звертає увагу колегії суддів, що позивач жодного разу не звертався до відповідача з вимогою повернути товар (комп'ютери), переданий на зберігання за Договором відповідального зберігання № 7 від 13.12.2013. За ствердженням ТОВа «Енглер», враховуючи наведену обставину, ним самостійно прийнято рішення про часткове відшкодування вартості зберігання такого майна за Договором, оскільки вимоги про повернення решти товару від позивача на адресу відповідача так і не надійшло, а тому підстави повертати грошові кошти у заявленому розмірі, за його оцінкою, відсутні.

Представник позивача у останньому судовому засіданні від 26.05.2015 надав суду для залучення до матеріалів справи копію Вимоги від 01.07.2014 № 01-28/865 та копію Претензії від 28.08.2014 № 01-28/960 з поштовою Квитанцією №0436 від 04.98.2014 та Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №348, при цьому, звертав увагу, що ці документи було враховано судом першої інстанції при винесенні судового рішення по даній справі.

Відділ освіти під час останнього судового засідання, посилаючись на вищеназвані надані суду документи, в спростування доводів відповідача наполегливо наголошував, що ним було спершу в порядку ст. 530 ЦК України, направлено ТОВу «Енглер» Вимогу від 01.07.2014 № 01-28/865 за якою, керуючись п.2.1.3, п.3.2 Договору відповідального зберігання від 13.12.2013 №б/н, він просив в триденний термін повернути Відділу освіти майно, яке знаходилось на зберіганні товариства. Позивач стверджував, що дана Вимога носить безальтернативний характер, і містить пряму вимогу щодо повернення товару (комп'ютерів), а не коштів за такий товар, а тому доводи відповідача з приводу відсутності звернення відділу освіти з вимогою повернути товар, є безпідставними.

Надалі позивач звертав увагу колегії суддів, що 04.08.2014 ним було вдруге надіслано відповідачеві Претензію №01-28/260 за якою останній просив відповідача допоставити товар, який був на зберіганні в строк до 15.08.2014, в разі неможливості поставити такий товар, повернути грошові кошти у сумі 305 800,00 грн. на розрахунковий рахунок відділу освіти. Позивач стверджував, що відповідач у своїх Листах № 150814-01 від 15.08.2014, №290814-01 від 29.08.2014 наголошував про те, що він поверне кошти найближчим часом, що, за оцінкою позивача, свідчить про визнання товариством боргу. При цьому, слід врахувати, продовжував позивач, що протягом серпня-вересня 2014 року відповідачем на вимогу позивача було частково перераховано грошові кошти на суму 195 000,00 грн. та з незрозумілих підстав не повернуто залишок перерахованих ним коштів у заявленому розмірі 110 000,00 грн.. Враховуючи вищенаведене, Відділ освіти просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, як таку, що є необґрунтованою та безпідставною, оскаржене Рішення без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Ствердження скаржника, що ним самостійно нараховано часткове відшкодування вартості переданої на зберігання продукції за Договором відповідального зберігання, тобто, за збереження товару, а тому відсутні підстави для задоволення позову по даній справі, не заслуговують на увагу, оскільки за Договором відповідального зберігання №7 від 13.12.2013 не вбачається розділу чи пункту, за яким передбачено порядок розрахунків за Договором.

Слід зазначити, що у відповідності до чинного законодавства України встановлено, що при укладанні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення, тобто мають право погоджувати на свій розсуд та на власний ризик, будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. У випадку, якщо відповідач вважає своє право порушеним, він не позбавлений права звернутись з відповідним позовом в загальному порядку та його відповідне право буде реалізовано з дотриманням встановлених нормами процесуального права правил та вимог.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини.

Враховуючи викладене, слід зазначити, що даною нормою, зокрема, встановлено презумпцію вини особи, що саме боржник, у даному випадку відповідач ТОВ «Енглер», звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання. (Наведена правова позиція викладена у Постановах Вищого Господарського суду України, зокрема у Постановах від 22.07.2014 № 910/23772/13, від 08.02.2015 №922/3483/14 та у Постанові Верховного суду України від 14.11.2012 № 6-122цс12).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача ТОВ "Енглер" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Енглер" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2015 № 910/1780/15-г залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2015 № 910/1780/15-г набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2015 № 910/1780/15-г може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/1780/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді В.В. Куксов

П.В. Авдеєв