КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа№ 910/27039/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання: Шалівському В.О.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Білика Володимира Олександровича

на рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2015р.

у справі № 910/27039/14 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Білика Володимира Олександровича

до Публічного акціонерного товариства ,,Тракт"

про стягнення 134 400,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Білик Володимир Олександрович (далі - позивач) звернувся в господарський суд міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства ,,Тракт" про стягнення 134 000,00 грн. за договором поставки № 9/7 від 18.07.2013р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.02.2015р. у справі № 910/27039/14 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини та умови договору, положення ЦК України, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у даній справі та відсутність правових підстав для їх задоволення, зазначаючи, зокрема, що видаткова накладна від 25.11.2013р. № 38 на суму 134 400 грн. 00 коп. оформлена з порушенням вимог Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та не є належним доказом факту отримання товару у розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України. Крім того, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували факт отримання товару, як то товарно - транспортна накладна чи податкова накладна.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2015р. у справі № 910/27039/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та неповно з'ясовано обставини справи. Зокрема, скаржник зазначає, що товар з боку відповідача прийнятий, підтвердженням чому є накладні, наявні в матеріалах справи, підписані відповідачем та скріплені його печатками.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд скарги у справі № 910/27039/14 на 28.04.2015р.

23.04.2015р. на адресу суду надійшла заява позивача, в якій він просить в порядку ст. 30 ГПК України викликати для участі в судовому процесі Довженка М.Г., який може надати пояснення щодо обставин, які мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши думку сторін, дійшла висновку про відхилення даного клопотання, оскільки воно не відповідає вимогам ст. 30 ГПК України.

В судовому засіданні 28.04.2015р. оголошено перерву до 12.05.2015р.

Ухвалою суду від 12.05.2015р. розгляд скарги у справі відкладено на 26.05.2015р. у зв'язку з необхідністю витребування від позивача додаткових документів, необхідних для вирішення спору на підставі ст. 77 ГПК України. Даною ухвалою зобов'язано позивача надати суду належним чином засвідчені копії (оригінали для огляду в судовому засіданні) всіх накладних за договором № 9/7 від 18.07.2013р., докази надіслання (передачі) покупцю рахунків - фактур № 62 від 20.11.2013р. та № 63 від 22.11.2013р.

Вимоги ухвали суду виконано позивачем частково, в частині надання копій накладних за договором № 9/7 від 18.07.2013р., оригінали яких оглянуто в судовому засіданні 26.05.2015р. Доказів надіслання (передачі) покупцю рахунків - фактур не надано.

В судовому засіданні 26.05.2015р. представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача проти наведених доводів заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.07.2013р. між ФОП Білик В.О. (далі - продавець, позивач) та Шляхово-будівельним управлінням № 3 ПАТ ,,Тракт" (структурний підрозділ відповідача, продавець) укладено договір № 9/7 (далі - договір, а.с. 9-11), відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність покупцеві товар, визначений специфікацією (додаток № 1), а покупець - прийняти товар та сплатити за нього суму, визначену у договорі (п.1.1).

Відповідно до пункту 1.2 договору кількість та асортимент товару обумовлюється в рахунку-фактурі або накладній, яка є невід'ємною частиною договору. Покупець отримує товар партіями в межах об'ємів визначених рахунком - фактурою або накладною (п.1.3).

Ціна товару є договірною і визначається у рахунку - фактурі або накладній (п. 2.1).

Як встановлено умовами пунктів 2.4-2.6 договору, оплата товару здійснюється по кожній партії шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача; оплата товарів здійснюється на підставі рахунку-фактури або накладної, наданої позивачем; розрахунки за договором проводяться шляхом передоплати.

Пунктом 3.4 договору сторони погодили, що перехід права власності на товар відбувається після підписання накладної, товар вважається прийнятим покупцем по кількості та якості з моменту підписання уповноваженими представниками сторін відповідних накладних, які є невід'ємною частиною даного договору.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору ним поставлено відповідачу щебенево-піщану суміш у кількості 1 000 тон на суму 134 400,00 грн.

Як доказ поставки товару, позивачем надано копії накладних від 08.11.2013р. № 3 на кількість товару 100 т, від 22.11.2013р. № 1 на кількість товару 120 т, від 22.11.2013р. № 2 на кількість товару 120 т, від 22.11.2013р. № 3 на кількість товару 120 т, від 22.11.2013р. № 4 на кількість товару 120 т, від 22.11.2013р. № 5 на кількість товару 80 т, від 25.11.2013р. № 1 на кількість товару 100 т, від 25.11.2013р. № 2 на кількість товару 80 т, від 25.11.2013р. № 3 на кількість товару 80 т, від 25.11.2013р. № 4 на кількість товару 80 т. Зазначені накладні містять підпис особи, що отримала товар, у рядку ,,Одержав" та штамп структурного підрозділу відповідача.

Також позивачем надано в якості доказу поставки товару копію видаткової накладної № 38 від 25.11.2013р., у якій позивачем зазначено про поставку товару (щебнево - пісчана суміш С-5) в кількості 1 000,00 т на загальну суму 134 400,00 грн.

Вказана видаткова накладна не містить підпису у рядку ,,Отримав(ла)", проте, у нижній частині аркуша паперу, на якому надруковано накладну, міститься підпис із розшифровкою ,,Довженко Н.Г.". Печатки відповідача або його структурного підрозділу - Шляхово-будівельного управління № 3, вказана накладна не містить.

Позивачем також надано копії рахунків-фактур від 20.11.2013р. № 62 на суму 67 200,00 грн., від 22.11.2013р. № 63 на суму 67 200,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає про те, що поставив відповідачу товар у кількості 1 000 т на загальну суму 134 400,00 грн., що підтверджується наданими накладними та зведеною видатковою накладною № 38 від 25.11.2013р., проте, в порушення умов договору відповідач не розрахувався за поставлений товар.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу №1/в від 15.07.2014р. про оплату вартості поставленого товару на суму 134 400,00 грн., яку останнім отримано 26.08.2014р. Зазначена вимога адресована позивачеві, оскільки наказом від 31.10.2013р. № 13 ПАТ ,,Тракт" діяльність Шляхово-будівельного управління № 3, як відокремленого структурного підрозділу позивача, припинено. Відповідачем суму заборгованості за вимогою-претензією не сплачено, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 134 400,00 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог у даній справі, відповідач зазначав, що договір між сторонами укладався та виконувався, але в ньому не був визначений конкретний товар, а відповідно до п.1.1 та 2.1 договору товар та його ціна визначаються виключно рахунками - фактурами та видатковими накладними, які є невід'ємними частинами договору. Як вказує відповідач, відповідно до бухгалтерської довідки ПАТ ,,Тракт" станом на 17.12.2014р. позивачем було відвантажено на користь відповідача 8 858,04 тон щебнево - пісчаної суміші та 120 тон щебеню на загальну суму 1 208 520,04 грн., які сплачені постачальнику в повному обсязі. Також, на думку відповідача, позивачем недоведено факту поставки товару - щебенево-піщаної суміші у кількості 1 000 тон за накладною від 25.11.2013р. № 38 на суму 134 000,00 грн., товар за вказаною видатковою накладною ним не отримувався, оформлення та зміст вказаної накладної не відповідають вимогам ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а вказана накладна підписана особою, позбавленою повноважень на її підписання.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог, мотивуючи рішення, зокрема, тим, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту поставки відповідачеві товару за видатковою накладною від 25.11.2013р. № 38 на суму 134 400,00 грн. Також суд першої інстанції вказав на ту обставину, що повноваження на отримання товару від позивача у Довженко Н.Г. станом на 25.11.2013р. були відсутні.

Правильність висновків суду про неоґрунтованість позовних вимог підтверджується наступним.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.ст. 691, 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до умов договору № 9/7 від 18.07.2013р. розрахунки за договором проводяться шляхом передоплати (п. 2.6).

У даному випадку, за твердженням позивача, він поставив відповідачу товар без попередньої оплати, відступивши від умов договору. Так, в підтвердження поставки товару позивачем надані копії накладних від 08.11.2013р. № 3 на кількість товару 100 т, від 22.11.2013р. № 1 на кількість товару 120 т, від 22.11.2013р. № 2 на кількість товару 120 т, від 22.11.2013р. № 3 на кількість товару 120 т, від 22.11.2013р. № 4 на кількість товару 120 т, від 22.11.2013р. № 5 на кількість товару 80 т, від 25.11.2013р. № 1 на кількість товару 100 т, від 25.11.2013р. № 2 на кількість товару 80 т, від 25.11.2013р. № 3 на кількість товару 80 т, від 25.11.2013р. № 4 на кількість товару 80 т. Зазначені накладні містять підпис особи, що отримала товар, у рядку ,,Одержав" та штамп структурного підрозділу відповідача.

При цьому, в накладній не зазначено прізвище особи, яка розписалася про одержання товару, зі змісту накладних неможливо ідентифікувати особу (представника) Одержувача (покупця). В судовому засіданні на питання колегії суддів представник позивача зазначив, що йому невідомо про особу одержувача.

Також, зазначені накладні не містять інформації щодо ціни товару.

Як на доказ поставки товару позивач також посилається на копію видаткової накладної від 25.11.2013р. № 38 на поставку щебенево-піщаної суміші у кількості 1 000 тон на суму 134 400,00 грн. 00 коп. Однак, вказана видаткова накладна не містить жодного підпису у рядку ,,Отримав(ла)", а в нижній частині аркуша паперу, на якому надруковано накладну, міститься підпис із розшифровкою ,,Довженко Н.Г.". Печатки відповідача або його структурного підрозділу - Шляхово-будівельного управління № 3, чи посилання на довіреність вказана накладна не містить.

Колегія суддів відзначає, що надані позивачем як вищевказані накладні, так і видаткова накладна № 38 від 25.11.2013р. не можуть бути належними та допустимими доказами поставки товару в розумінні ст. 34 ГПК України з огляду на таке.

Частинами 1, 3 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору.

Відповідно до п. 2.1 договору ціна товару є договірною і визначається в рахунку - фактурі або накладній.

Надані позивачем накладні від 08.11.2013р, 22.11.2013р, 25.11.2013р. містять лише кількість товару, визначену в тонах, при цьому не містять такої істотної умови договору, як ціна.

Стосовно можливого узгодження ціни товару в специфікації (додаток № 1 до договору) сторони спору на вимогу суду надали письмові пояснення (а.с. 151, 152), з яких вбачається, що специфікація (додаток № 1) у сторін договору відсутня, а ціна товару згідно з п. 2.1 договору визначається рахунком - фактурою та видатковою накладною.

Позивачем надано суду копії рахунків-фактур від 20.11.2013р. № 62 на суму 67 200,00 грн., від 22.11.2013р. № 63 на суму 67 200,00 грн., в яких вказана ціна товару, проте, доказів надсилання або вручення відповідачеві рахунків-фактур позивач ні суду першої інстанції, ні на вимогу суду апеляційної інстанції не надав.

Крім того, ці накладні є бланками, що відрізняються за своєю формою та змістом від видаткової накладної від 25.11.2013р. № 38 на суму 134 000,00 грн. та містять штампи відповідача у справі і підпис особи у рядку ,,Одержав" без зазначення прізвища особи та наявності довіреності на отримання товару з боку покупця.

Видаткова накладна від 25.11.2013р. № 38 на поставку щебенево-піщаної суміші у кількості 1 000 тон на суму 134 400,00 грн. 00 коп. взагалі не містить підпису з боку отримувача.

Відповідно до ст. 1 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 вказаного закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

У відповідності до п. 2.2 Положення первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2.4 Положення).

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (п.2.5 Положення).

Як вбачається з накладних, наданих позивачем, в них не зазначено відомостей про посаду і прізвище особи, відповідальної за здійснення господарської операції, або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції зі сторони покупця. В накладних відсутні дані щодо довіреності, а саме, не вказано номер довіреності та дату її видачі, на підставі якої діє особа з боку покупця, також не вказано ціну товару та місце складання накладної.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996р. (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери відпускаються покупцям або передаються безоплатно тільки за довіреністю одержувача.

Надані позивачем накладні та видаткова накладна № 38 від 25.11.2013р. не містять відомостей, які б могли ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку покупця.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що надані позивачем докази, як то накладні від 08.11.2013р, 22.11.2013р, 25.11.2013р. та видаткова накладна № 38 від 25.11.2013р. не відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та не можуть розцінюватись належними доказами передачі товару та прийняття його відповідачем, а відповідно не можуть бути підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Посилання позивача на ту обставину, що видаткова накладна № 38 містить підпис Довженка М.Г., який перебував на посаді начальника ШБУ № 3 ВАТ ,,Тракт" та є особою, відповідальною за переданий товар спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що наказом ПАТ ,,Тракт" від 31.10.2013р. № 13 припинено діяльність Шляхово-будівельного управління № 3 ПАТ ,,Тракт", ліквідаційну комісію вказаного структурного підрозділу зобов'язано скласти ліквідаційний баланс та подати їх на затвердження голові правління ПАТ ,,Тракт". Господарську діяльність ШБУ № 3 припинено, повноваження на отримання товару від позивача у Довженка М.Г. станом на 25.11.2013р. були відсутні. Крім того, підпис в нижній частині аркуша паперу, на якому надруковано накладну, міститься підпис із розшифровкою ,,Довженко Н.Г.", не є належним доказом отримання товару даною особою в розумінні Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Як вірно вказав суд першої інстанції, позивачем також не надано товарно-транспортної накладної у підтвердження вивезення 1 000 тон щебенево-піщаної суміші (або доказів її завантаження) та податкової накладної у підтвердження факту здійснення господарської операції за видатковою накладною від 25.11.2013р. № 38 та доказів подання відповідної звітності до органів державної податкової служби.

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні 26.05.2015р. податкова накладна по господарській операції за видатковою накладною від 25.11.2013р. № 38 не складалась.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем докази, як то накладні та видаткова накладна від 25.11.2013р. № 38 не відповідають вимогам Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та не можуть розцінюватись належним доказом передачі товару та прийняття його відповідачем, а відповідно не можуть бути підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Таким чином, позовні вимоги у даній справі задоволенню не підлягають, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що суд першої інстанції помилково зазначив, що в накладних від 08.11.2013р., 22.11.2013р, 25.11.2013р. зазначено відповідні суми, оскільки в них зазначено обсяг в тонах, а не вартість в гривнях. Проте, це не вплинуло на правильність висновків суду про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими з огляду на викладене вище, враховуючи встановлені судом обставини щодо невідповідності накладних та видаткової накладної № 38 від 25.11.2013р. вимогам Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, а тому колегією суддів відхиляються. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2015р. у справі № 910/27039/14 слід залишити без змін з врахуванням мотивувальної частини даної постанови.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Білика Володимира Олександровича - залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2015р. у справі № 910/27039/14 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук

Повний текст складено та підписано 28.05.2015р.