РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015Справа №910/9761/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Буддеталь», м. Київ

про стягнення заборгованості в розмірі 6 689,99 грн.

Суддя Комарова О.С.

У засіданні брали участь:

від позивача: Кирищук В.П. (позивач за довіреністю);

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 02 червня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Київенерго», 16 квітня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 93/21/2322 від 15.04.2015 року до відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «СП Буддеталь», про стягнення заборгованості на суму 6 689,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за договором про постачання електричної енергії № 10765 від 30.04.2008 року належним чином не виконав, зокрема, в передбачений відповідним договором строк в повному обсязі не здійснив оплату вартості переданого йому позивачем, як постачальником, товару - електричної енергії, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою суду від 20.04.2015 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/9761/15 та призначено розгляд справи на 12.05.2015 року.

Через відділ діловодства суду 27.04.2015 р. від позивача надійшли документи, які було долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 12.05.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав та надав пояснення по суті спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року розгляд справи відкладено у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання до 02.06.2015 року.

Через відділ діловодства суду 21.05.2015 р. представник позивача надав клопотання про долучення матеріалів, яке було прийнято судом до розгляду.

Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не надав, участь свого представника в судові засідання 12.05.2015 року та 02.06.2015 року не забезпечив.

В судовому засіданні 02.06.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги, а також підтвердив наявність боргу відповідача перед позивачем в розмірі, зазначеному в позовній заяві, станом на дату судового засідання шляхом подання відповідної заяви.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2008 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (далі реорганізована в Публічне акціонерне товариство "Київенерго") (надалі - Енергопостачальна компанія або Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СП Буддеталь» (далі - Абонент або Споживач) було укладено договір на постачання електричної енергії № 10765 (копія договору в матеріалах справи, по тексту - Договір або Договір постачання).

Відповідно до п. 1 Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача згідно з умовами цього Договору та Додатками до Договору, що є його невід'ємними частинами, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та Додатками до Договору, що є його невід'ємною частиною.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що постачальник зобов'язується постачати споживачу електроенергію як різновид товару:

- в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього Договору (Додаток "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу");

- з дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами;

- згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до «Правил устройства электроустановок», 6 видання, 1986 р. (із змінами та доповненнями) та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених Додатком «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін».

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що споживач зобов'язується дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 цього Договору та режиму роботи електроустановок відповідно до Додатку "Перелік об'єктів".

Як вбачається з п. 2 Додатку 2 до Договору споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу електричної енергії, заявленого на розрахунковий період за формою попередньої оплати.

Відповідно до пп. 2.1. п. 2 Додатку 2 до Договору попередня оплата здійснюється до 30 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю у розмірі повної вартості договірної величини споживання електричної енергії згідно з Додатком до договору «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачам».

З аналізу пп. 2.2. п. 2. Додатку 2 до Договору випливає, що остаточний розрахунок за спожиту активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплата рахунків за перетікання реактивної електроенергії та інших платежів згідно з умовами цього Договору здійснюється на підставі самостійно отриманих у постачальника рахунків протягом 5 операційних днів з дня їх отримання.

Споживач протягом 30 календарних днів з дати отримання рахунка постачальника здійснює повну оплату вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ).

Відповідно до п. 4.3 Додатку 2 до Договору обсяги електричної енергії, що підлягають сплаті споживачем за звітний розрахунковий період, визначається з урахуванням вимог пунктів 4.1.1-4.1.7. цього Додатку та підтверджується актом про використану електричну енергію за формою, що відображена у Додатку до цього Договору, який споживач надає постачальнику протягом доби після закінчення розрахункового періоду.

Позивач стверджує, що свої зобов'язання за Договором відповідач належним чином не виконує, внаслідок чого за період з 01.01.2014 року по 01.10.2014 року виникла заборгованість за використану реактивну електричну енергію, яка станом на 16.04.2015 року становить 4 484,82 грн. В якості доказів наявності заборгованості позивачем надано акти контрольного огляду за спірний період, акти про надання послуг з перетікання реактивної електроенергії, акти прийняття-передавання товарної продукції, а також довідки про надходження коштів за спожиту електричну енергію.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за вказаним вище Договором, також пеню в розмірі - 732,87 грн., інфляційну складову боргу в розмірі - 1 369,47 грн. та 3 % річних - 102,83 грн. (копія розрахунку санкцій наявна в матеріалах справи).

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вже було встановлено судом, 30 квітня 2008 року між сторонами укладено договір на постачання електричної енергії № 10765 відповідно до якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача згідно з умовами цього Договору та Додатками до Договору, що є його невід'ємними частинами, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та Додатками до Договору, що є його невід'ємною частиною.

Як зазначалось вище, відповідно до п.п. 2.3 Договору споживач зобов'язується дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 цього Договору та режиму роботи електроустановок відповідно до Додатку "Перелік об'єктів". Відповідно до пп. 2.1. п. 2 Додатку 2 до Договору попередня оплата здійснюється до 30 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю у розмірі повної вартості договірної величини споживання електричної енергії згідно з Додатком до договору «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачам».

З матеріалів справи вбачається, що позивач надав відповідачу узгоджені сторонами в договорі послуги, проте, відповідачем зазначені послуги сплачені не були. Отже, на виконання умов договору в період з 01.01.2014 року по 01.10.2014 року у відповідача виникла заборгованість за використану реактивну електричну енергію, яка становить 4 484,82 грн.

Зазначені факти підтверджуються актами контрольного огляду за спірний період, актами про надання послуг з перетікання реактивної електроенергії, актами прийняття-передавання товарної продукції, а також довідками про надходження коштів за спожиту електричну енергію (копії документів в матеріалах справи).

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 20.04.2015 року та від 12.05.2015 року відповідача було зобов'язано надати суду відзив на позовну заяву, докази на підтвердження заперечень проти позовних вимог, контррозрахунок суми, заявленої позивачем до стягнення з нього.

Всупереч виконання вимог зазначених ухвал Господарського суду міста Києва відповідачем не надано до суду контррозрахунку заявлених до стягнення сум, а отже, наявність боргу не спростовано.

Отже, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 4 484,82 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Нормами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України, відповідно до ч.1 ст.193 якого суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Нормами ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до 4.2.2. Договору за внесення платежів, передбачених Договором, з порушенням термінів, визначених Додатками «Порядок розрахунків за електроенергію та зняття показань електролічильників споживачів», споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1 % від суми боргу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Нормами ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до позиції Вищого господарського суду України, викладеній в п.1.9 Постанови Пленуму від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 2.2. Додатку 2 до Договору остаточний розрахунок за спожиту активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплата рахунків за перетікання реактивної електроенергії та інших платежів згідно з умовами цього Договору здійснюється на підставі самостійно отриманих у постачальника рахунків протягом 5 операційних днів з дня їх отримання.

Отже, факт прострочення виконання зобов'язання з оплати, а відповідно і нарахування пені, розпочинається з шостого операційного дня після отримання рахунку.

Суд під час здійснення розрахунку штрафних санкцій дійшов висновку, що позивачем на підтвердження факту отримання відповідачем рахунків надано суду докази надсилання зазначених рахунків відповідачу у вигляді фіскальних чеків та опису вкладення у цінний лист від 15.12.2014 року (копії опису вкладення та фіскальних чеків наявні в матеріалах справи).

Зазначені документи в розумінні «Правил надання послуг поштового зв'язку», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 року, підтверджують факт надання послуг відділенням зв'язку та є належним доказом відправлення кореспонденції.

Відповідно до п.1 розділу ІІ «Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень», затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958, пересилання місцевої простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) здійснюється протягом трьох днів (день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання плюс два дні). Враховуючи, що пересилання рахунків відбувалось в межах міста Києва, таке відправлення вважається місцевим.

Отже, беручи до уваги, що відправлення було здійснено 15.12.2014 року, отриманими вони вважаються 17.12.2014 року, а також те, що жодних інших доказів отримання відповідачем рахунків позивачем не надано, суд дійшов висновку, що днем початку нарахування штрафних санкцій вважається 6-й операційний день, тобто 25.12.2014 року.

Враховуючи, що відповідно до пп. 2.1. п. 2 Додатку 2 до Договору попередня оплата здійснюється до 30 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю у розмірі повної вартості договірної величини споживання електричної енергії згідно з Додатком до договору «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачам», а також той факт, що позивачем вказано період нарахування заборгованості по квітень 2015 року, обчислення штрафних санкцій здійснюється до 30 числа попереднього місяця, тобто до 30.03.2015 року включно.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи факт прострочення відповідачем оплати вартості отриманого за Договором товару, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з покупця на користь продавця в межах 182 днів прострочення суми пені в розмірі 430,54 грн. за порушення терміну оплати продукції. Періоди нарахування пені та її розрахунок наведені нижче.

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір пені за кожний день простроченняСума пені за період прострочення
4484.8225.12.2014 - 30.03.2015960.1 %430.54

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги прострочення з боку відповідача оплати наданих позивачем послуг за Договором, суд дійшов висновку про те, що з відповідача підлягає стягненню 3% річних в розмірі 35,39 грн.

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
4484.8225.12.2014 - 30.03.2015963 %35.39

Окрім того, дослідивши розрахунки позивача інфляційної складової боргу, враховуючи факт прострочення відповідачем оплати вартості отриманого за Договором товару, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з покупця на користь продавця суму інфляційних втрат, яка складає 909,94 грн.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
25.12.2014 - 30.03.20154484.821.203909.945394.76

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу, України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст.22 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного разу не з'явився у судові засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, жодного доказу на спростування доводів позивача щодо невиконання ним зобов'язань за договором або відсутності правових підстав для їх виконання суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 600,52 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Буддталь» (ЄДРЮОФОП 14334466, адреса: 02160, м. Київ, вул. просп. Возз'єднання, буд. 15, кім. 603), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (ЄДРЮОФОП 00131305, адреса: 01001, м. Київ, пл. Івана Франка, буд. 5, поточний рахунок № 1 у ВАТ «Ощадбанк» у м. Києві і Київській обл., МФО 322669, одержувач - ПАТ «Київенерго»), або на будь-який інший рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основного боргу - 4 484,82 грн. (чотири тисячі вісімдесят чотири гривні 82 копійки), пені - 430,54 грн. (чотириста тридцять гривень 54 копійки), інфляційної складової боргу - 909,94 грн. (дев'ятсот дев'ять гривень 94 копійки), 3% річних - 35,39 грн. (тридцять п'ять гривень 39 копійок) та судовий збір - 1 600,52 грн. (одна тисяча шістсот гривень 52 копійки). Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Направити копію рішення відповідачу у справі № 910/9761/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 05.06.2015 року.

Суддя О.С. Комарова