ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015 Справа № 917/701/15

за позовом Виконавчого комітету Полтавської міської ради, вул. Жовтнева, 36, м. Полтава, 36000

до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство "Полімер", вул. Фрунзе, 146-а, м. Полтава, 36008

про стягнення 35 900,00 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники до перерви:

від позивачів: Кривохижа Ю.А., посвідчення № 1345 від 30.01.2015 р., довіреність № 04.2 - 17/2/492 від 04.03.2015 р.;

від відповідача: Василик В.П. (директор), протокол від 25.03.2011 р., паспорт серії КН № 850526, виданий Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 17.02.1999 р..

У судовому засіданні 30.04.2015 р. оголошено перерву в порядку ст. 77 ГПК України до 02.06.2015 р. до 09 год. 00 хв. з огляду на не повне виконання вимог суду та з метою надання можливості представлення сторонами додаткових письмових доказів з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі з урахуванням питань, що були предметом дослідження у судовому засіданні.

Представники після перерви:

від позивачів: Кривохижа Ю.А., посвідчення № 1345 від 30.01.2015 р., довіреність № 04.2 - 17/2/492 від 04.03.2015 р.;

від відповідача : не з'явилися.

02.06.2015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Виконавчого комітету Полтавської міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства "Полімер" 35 900,00 грн. збитків.

Відповідач представництво у судове засідання 02.06.2015 р. не забезпечив, відповідно пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, про що свідчать матеріали справи.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, про що зазначає у відзиві на позов № 25 від 22.04.2015 р. (вх. № 5886 від 22.04.2015 р.), посилаючись на необґрунтованість позову та просить суд відмовити у його задоволенні.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення строку вирішення спору визначеного ст. 69 ГПК України, суд не оцінює вказану обставину як підставу для відкладення розгляду справи.

На виконання ухвали Господарського суду Полтавської області від 03.04.2015 р. про порушення провадження у даній справі Департамент державної архітектурно - будівельної інспекції у Полтавській області надіслав суду клопотання № 1016/1-15/1058 від 08.04.2015 р. (вх. № 5326 від 14.04.2015 р.) відповідно до якого просить суд розглянути справу за його відсутності та надсилає належним чином засвідчену копію декларації про готовність об'єкта до експлуатації ПТ 6 від 02.06.2011 р..

Представник позивача на позовних вимогах наполягає за мотивами позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог останній посилається на те, що недотримання відповідачем положень ст. 36, 39, 40 Закону України № 3038-VI від 17.02.2011 р. "Про регулювання містобудівної діяльності" призвело до ненадходження до бюджету коштів у розмірі 16 500 грн. пайової участі у розвитку інфраструктури м. Полтава. Вважає, що вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на підставі п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, як упущена вигода.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.04.2015 р. проти позову заперечував за мотивами відзиву № 25 від 22.04.2015 р. (вх. № 5886 від 22.04.2015 р.), посилаючись на неправомірність позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін (відповідача у судовому засіданні, що відбулось 30.04.2015 р.), оцінивши надані докази, суд,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство "Полімер" здійснило реконструкцію адмінкорпусу та виробничих приміщень по вул. Фрунзе, 146-а у м. Полтаві та ввело вказаний об'єкт в експлуатацію згідно декларації ПТ 6 від 02.06.2011 р. (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 42-45) .

14.02.2014 р. головним державним фінансовим інспектором відділу Держфініспекції в Полтавській області складено довідку про перевірку діяльності Полтавської міської ради та її виконавчого комітету, Управління економічних питань та Управління з питань містобудування та архітектури з питань залучення коштів фізичних осіб та юридичних осіб на пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної структури м. Полтави та їх подальше цільове використання за період з 2011-2013 роки.

За даними позивача, із зазначеної довідки Держфініспекції йому стало відомо про те, що ТОВ підприємство "Полімер" здійснено реконструкцію адмінкорпусу, виробничих приміщень по вул. Фрунзе, 146-а у м. Полтаві та введено вказаний об'єкт в експлуатацію згідно декларації ПТ 6 від 02.06.2011 р., кошторисна вартість будівництва при цьому склала 359 000,00 грн..

07.08.2014 р. позивач надіслав на адресу відповідача лист № 04.2-76/2/1648 з пропозицією укласти, зокрема, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Полтава № 39 від 07.08.2014 р., копія кого залучена в додатки до даного листа. На підтвердження направлення вищезазначеного листа позивач надав копію поштового повідомлення про вручення поштового відправлення № 796 та копію опису вкладення у цінний лист та копію фіскального чеку "Укрпошти" № 7582 від 07.08.2014 р. (а.с. 27-28). Вищезазначений лист був отриманий відповідачем 11.08.2014 р.. Дана обставина підтверджується наявним у матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (вищезазначеного листа з додатками, а.с. 53-60).

Проте, як зазначає позивач, відповідач вказаний лист залишив без відповіді.

Вказане, за твердженнями позивача, є порушенням прав та законних інтересів територіальної громади міста Полтави в особі Виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо отримання коштів від пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, які мають використовуватися для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Полтави. Неукладання відповідачем відповідного договору пайової участи та не виконання зобов'язань, що прямо встановлені Законом, спричинили, на думку позивача, Виконавчого комітету Полтавської міської ради збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу).

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства "Полімер" збитків у вигляді упущеної вигоди (розмір пайової участі, що підлягала б перерахуванню до місцевого бюджету, становить 10% від вищевказаного розміру кошторисної вартості будівництва), що складає 35 900,00 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що неукладання відповідачем відповідного договору пайової участі до прийняття об'єкту містобудування до експлуатації та несплата коштів пайового внеску до місцевого бюджету спричинили Полтавській міській раді збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу), оскільки за умови виконання відповідачем правових норм, передбачених ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", бюджет м. Полтава міг би реально отримати вказану суму.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тобто, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 22.01.2013 р. у справі № 3-72 гс 12).

Матеріалами справи підтверджується наступне :

- 24.05.2002 р. Розпорядженням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 395-р було надано ТОВ підприємству "Полімер" дозвіл на проектування та реконструкцію придбаних останнім виробничих приміщень, що знаходяться за адресою вул. Фрунзе, 146а та кошторисна вартість яких становила 16 165,00 грн.;

- 23.05.2002 р. між ТОВ підприємством "Полімер" та Головним управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Полтавської міської ради було укладено Угоду № 56 (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 60), відповідно до умов якої відповідач зобов'язувався здійснити відрахування коштів на будівництво загальноміських об'єктів соціального та комунального призначення у розмірі 10% від вартості будівельно-монтажних робіт споруджуємого ним об'єкту промислового (цивільного) будівництва згідно з діючими цінами : реконструкція виробничих приміщень по вул. Фрунзе, 146а. Сума даної угоди становить 1 620,00 грн. (п. 1.1 та п. 1.2 Угоди № 56);

- 31.05.2002 р. ТОВ підприємством "Полімер" платіжним дорученням № 635 було сплачено на рахунок Головного управління капітального будівництва виконавчого комітету Полтавської міської ради 1 620,00 грн. фінансової допомоги на розвиток інженерного забезпечення міста (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 61).

Також матеріалами справи підтверджується, що відповідач, отримавши від позивача лист № 04.2-76/2/1648 з пропозицією укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Полтава № 39 від 07.08.2014 р., надав позивачу письмову відповідь № 98 від 04.09.2014 р. про те, що оскільки 23.05.2002 р. між ними вже було укладено Угоду № 56 і на виконання останньої відповідачем сплачено 1 620,00 грн. фінансової допомоги на розвиток інженерного забезпечення міста, правові підстави для укладання між ними нових договорів відсутні.

17.02.2011 р. Верховною Радою України було прийнято Закон № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (із подальшими змінами та доповненнями), який згідно з його преамбулою покликаний встановити правові та організаційні основи містобудівної діяльності та забезпечити сталий розвиток територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Цей Закон набрав чинності з дня його опублікування 12.03.2011 року.

В статті 11 Цивільного Кодексу України закріплені законодавчі підстави виникнення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ч. 3 зазначеної статті, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Такою нормою цивільного законодавства, зокрема, є ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Так, відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", замовник об'єкта будівництва зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (окрім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті) та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором (ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"). Частиною 3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником, до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, до відповідного місцевого бюджету коштів для створення: і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", замовник будівництва - є фізична або юридична особа, що має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому порядку відповідну заяву. Під забудовою територій слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, будівництво об'єктів, реконструкцію існуючої забудови та територій (ст. 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Отже, зазначеними нормами права визначено суб'єкт, на якого покладено певний цивільно-правовий обов'язок та об'єкт правовідносин, який визначає юридичний факт - подію, що виражений у намірі здійснити забудову території (однієї чи декількох земельних ділянок).

Відповідно до ст. 9 Закону України № 687-XIV від 20.05.1999 р. "Про архітектурну діяльність" (із подальшими змінами та доповненнями), будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Зі змісту зазначеної норми вбачається, що законодавством визначено різні способи будівництва, які відрізняються один від одного певними ознаками та, у свою чергу, можуть породжувати різні права та обов'язки для учасників правовідносин у сфері містобудування.

Відповідно до ст. 375 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Таким чином, замовником будівництва з наміром забудови земельної ділянки, може бути власник або користувач земельної ділянки, право на яке здобуто відповідно до вимог законодавства та підтверджується відповідними документами, передбаченими Земельного кодексу України.

Отже, з огляду на зазначені норми права вбачаться, що законодавством передбачено обов'язок взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом перерахування коштів пайової участі, лише суб'єктам містобудування, яким притаманні певні ознаки (тобто суб'єкт з чітко визначеними ознакам, які мають суттєве юридичне значення), а саме - власник або користувач земельної ділянки, який, у свою чергу, має намір здійснити забудову території.

Порядок забудови території визначено ст. 26 Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 р. № 109 затверджено Перелік об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються. Пунктом 25 Переліку визначено, що під час реконструкції житлових та нежитлових приміщень, без зміни їх зовнішньої конфігурації, улаштування в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових будівлях підприємств та громадських будівлях вбудованих приміщень громадського призначення, містобудівні умови та обмеження не надаються.

До того ж, ч. 4 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", визначено, що реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт об'єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані може бути проведено за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суб'єкт містобудування, який здійснює будівництво без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів, може взагалі не бути власником, або користувачем земельної ділянки. Таким чином, такому суб'єкту містобудування не притаманні ознаки замовника будівництва, які зазначені у частині 2 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

З матеріалів справи вбачається, що відповідач - є власником реконструйованих приміщень, що знаходяться по вул. Фрунзе, 146а.

В той же час, як в даному випадку, відповідачем була здійснена лише внутрішня реконструкція нежитлових приміщень, що підтверджується декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області від ПТ 6 від 02.06.2011 р.. При цьому, жодної реконструкції, яка б зачіпала інфраструктуру території, відповідачем не здійснювалось.

Отже, враховуючи те, що відповідачем було здійснено будівництво шляхом реконструкції об'єкту в його внутрішніх розмірах, без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів, що у свою чергу виключає наміри забудови земельної ділянки, то у нього відсутній обов'язок, передбачений статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а саме брати участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом перерахуванні коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Виходячи з викладеного у позові, якщо замовник об'єкта будівництва здійснив забудову території та прийняв пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, а потім виконав будівельні роботи з реконструкції окремих приміщень створеного об'єкту або здійснив капітальний ремонт, такий замовник кожен раз повинен приймати пайову участь, не створюючи при цьому об'єктів будівництва, що суперечить наведеному вище.

Крім того, за загальним правилом договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Рішенням Полтавської міської ради від 18.05.2012 р. затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури м. Полтава. У абзаці 3 розділу 4, цього Порядку, встановлено, що договір про пайову участь укладається виконавчим комітетом Полтавської міської ради та підписується особою уповноваженою, на представництво у правовідносинах з підприємствами, установами, організаціями, господарськими товариствами, суб'єктами підприємницької діяльності та вчинення правочинів від імені виконавчого комітету Полтавської міської ради - першим заступником міського правління.

Отже, з ініціативою щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Полтави може виступати як виконавчий комітет Полтавської міської ради, так і забудовник.

З матеріалів справи вбачається, що 07.08.2014 р. позивач надсилав на адресу відповідача лист № 04.2-76/2/1648 з пропозицією укласти, зокрема, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Полтава № 39 від 07.08.2014 р., копія кого залучена в додатки до даного листа. На підтвердження направлення вищезазначеного листа позивач надав копію поштового повідомлення про вручення поштового відправлення № 796, копію опису вкладення у цінний лист та копію фіскального чеку "Укрпошти" № 7582 від 07.08.2014 р. (а.с. 27-28). Проте, відповідач договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Полтава № 39 від 07.08.2014 р. не підписав.

Відповідно до приписів чинного законодавства України позивач мав право звернутись до суду з позовом про зобов'язання відповідача укласти вищезазначений договір. З матеріалів справи вбачається та не спростовується учасниками судового процесу, що позивачем не вжито заходів щодо укладення з відповідачем відповідного договору про пайову участь у судовому порядку. Також позивачем не надано доказів на підтвердження вжитих позивачем заходів, спрямованих на уникнення збитків.

Відповідно до ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Як зазначено у п. 3 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 14.01.2014 р. № 01-06/20/2014, при вирішенні спорів про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди суди повинні дослідити, чи могли такі збитки бути реально понесені кредитором та чи вживав кредитор заходів щодо їх відшкодування. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Також, як зазначено у постанові Верховного Суду України від 09.12.2014 р. № 3-188гс14 при вирішенні спору про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди суд повинен врахувати, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов'язання за договором. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Але зобов'язання щодо відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди особою, яка здійснила реконструкцію об'єкта, ані законом, ані іншим нормативним актом не передбачена.

Отже, твердження позивача про те, що неотримання місцевим бюджетом доходів від неукладення відповідачем договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Полтава та несплати вказаних внесків сталося саме з вини відповідача, не відповідають дійсності та спростовуються вищевикладеним.

Крім того, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані, в разі використання зазначених приміщень.

Позивач посилається на те, що місцевому бюджету м. Полтава в особі Полтавської міської ради було заподіяно збитки в сумі 35 900,00 грн., як неодержаний прибуток (упущена вигода), на який позивач мав право розраховувати у тому разі, якби відповідач своєчасно уклав договір пайової участі у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Полтава.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Бюджетного кодексу України, місцевий бюджет відповідно до цього Кодексу, містить надходження і витрати на виконання повноважень органів влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Ці надходження і витрати становлять єдиний баланс відповідного бюджету.

Однією зі складових місцевого бюджету - є бюджет розвитку, надходження якого, згідно з пунктом 4-1 ч. 1 ст. 71 Бюджетного Кодексу України, включають кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, отримані відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". В той же час, суд звертає увагу, що, відповідно до частини 2 статті 76 Бюджетного Кодексу України, рішенням про місцевий бюджет визначаються, зокрема : загальна сума доходів видатків та кредитування місцевого бюджету (з розподілом на загальний та спеціальний фонди); доходи місцевого бюджету за бюджетною класифікацією (у додатку до рішення).

Таким чином, вихідним при визначенні неодержаного доходу (втраченої вигоди) міського бюджету міста Полтава є планування таких доходів і відповідне їх відображення в рішеннях про місцевий бюджет.

Разом із тим, представником позивача не було надано доказів того, що одержання доходів безпосередньо від TOB "Полімер" та у визначеному позивачем розмірі було заплановане в бюджеті міста Полтава на 2011, 2012, 2013 або 2014 роки, отже, твердження позивача про отримання збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) - є необґрунтованим та не підтверджується жодними доказами. Також, позивачем не доведено, що він міг і повинен був отримати визначені доходи від відповідача в сумі 35 900,00 грн., і тільки дії (бездіяльність) відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати вказаний прибуток. Таким чином, сума збитків, яку просить стягнути позивач, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання ним прибутку в результаті випадкового збігу обставин. За таких обставин, наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку, ще не є підставою для його стягнення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність усіх елементів складу цивільного правопорушення в діях (бездіяльності) відповідача, отже, цивільна відповідальність відповідача у вигляді відшкодування збитків, в даному випадку, не може настати.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких підстав, вимоги позивача позбавлені фактичного та правового обґрунтування, не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, заперечення відповідача проти позову є правомірними та обґрунтованими, а тому у позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України понесені позивачем при поданні позову судові витрати з оплати судового збору покладаються на позивача.

Крім того, суд встановив, що в ході машинописного набору тексту ухвали суду від 03.04.2015 р. про порушення провадження у даній справі була допущена технічна описка у зазначенні назви відповідача, а саме : зазначено "Товариство з обмеженою відповідальністю "Полімер" замість "Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство "Полімер".

Представник позивача проти виправлення описки не заперечує.

Дана описка підлягає виправленню.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85, 89 ГПК України та п. абз. 7 п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", суд

В И Р І Ш И В:

1. Допущену в ухвалі Господарського суду Полтавської області про порушення провадження у цій справі від 03.04.2015 р. технічну описку виправити шляхом зазначення назви відповідача : "Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство "Полімер".

2. У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складене 08.06.2012 р..

СУДДЯ О.В.КІВШИК

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.