Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" червня 2015 р. Справа № 906/393/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Черниш О.М. довіреність №2-А від 10.03.2015

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради (м. Житомир)

до Фізичної особи-підприємця Крисюк Марини Сергіївни (с. Ріжки Житомирського району)

про стягнення 9053,91 грн.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача на його користь заборгованість за договором оренди нерухомого майна №338 від 03.03.2012 в сумі 9053, 91 грн., з яких 8272, 57 грн. - сума основного боргу; 306, 18 грн. - пеня; 36, 72 грн. - 3% річних та 438, 44 грн. - інфляційних.

18.05.2015 представник позивача подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача: 10379,74 грн орендної плати, 1006,29 грн пені; 205,16 грн 3% річних; 4380,50 грн інфляційних, а також 3500,00 грн витрат, пов'язаних із оплатою послуг адвоката.

Судом приймається подана заява як така, що відповідає приписам ст. 22 ГПК України. Спір вирішується з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.05.2015.

Водночас судом враховуються приписи п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. № 18, згідно яких, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Представник позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, до суду повернулася ухвала суду від 18.05.2015, що надсилалась відповідачу рекомендованим листом з повідомлення з поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до пп.3.9.1 Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже вважається, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ст.75 ГПК України, справа розглядалась за наявними в ній матеріалами.

Суд дослідив в судовому засіданні документи, а саме: договір оренди нежитлового приміщення №338 від 03.03.2012, акти приймання - передачі орендованого майна, розрахунок суми боргу, виписку з ЄДР та інші.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03.03.2012 між сторонами було укладено договір оренди нежитлового приміщення №338 (а.с.9-10), згідно умов якого позивач (орендодавець) передає, а відповідач (орендар) приймає в строкове платне користування нежиле приміщення на другому поверсі в будівлі за адресою: м. Житомир, вул. Черняховського, 12-А, що знаходиться на балансі комунальної установи по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради, загальною площею 41,30 кв. м., вартість якого визначена шляхом проведення незалежної оцінки та становить 180919,00 грн, без ПДВ. (п.1.1 договору).

Згідно з п.1.2 договору вступ орендаря у користування приміщення настає одночасно з підписанням сторонами даного договору та акта приймання передачі вказаного приміщення. При цьому, передача приміщення в оренду не передбачає передачу орендареві права власності на орендоване майно. Майно залишається у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, а орендар користується ним протягом строку оренди. Приміщення вважається повернутим з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (п.2.2, 2.3 договору).

Відповідно до п.3.1 договору орендар за користуванням об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженої рішенням обласної, і становить, без ПДВ, за базовий місяць розрахунку (останній місяць по якому є інформація про індекс інфляції) - січень 2012, 25.00 грн за 1 кв. м (за домовленістю сторін). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України (п. 3.2 договору).

Як визначено у п.3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць та перераховується орендарем у розмірі 100% на розрахунковий рахунок орендаря щомісячно не пізніше 10 числа наступного місяця.

Орендодавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення переданого в оренду майна, якщо орендар не вносить плату за користування зазначеним майном протягом трьох місяців підряд (п.3.7 договору).

Пунктом 5.7 договору визначено, що орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з п.5.19 договору, орендар зобов'язується щомісяця до 15 числа надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку орендодавця). На вимогу орендодавця проводити звірку взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв у строкове користування (оренду) майно, визначене договором, про що сторони склали акт приймання-передачі майна за договором №338 (а.с.12). Разом з тим, орендоване майно було повернуте, на підтвердження чого складений акт приймання-передачі від 14.10.2014 (а. с.32).

Проте відповідач взяті на себе зобов'язання по сплаті орендної плати згідно договору оренди нерухомого майна №338 від 03.03.2012 не виконала, в результаті чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 10379,74 грн.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За умовами ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором оренди підлягають задоволенню в сумі 10379,74 грн.

Розглядаючи питання про правомірність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних за несвоєчасну сплату орендної плати, господарський суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно з ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як зазначено, п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.3.5 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується з орендаря відповідно до чинного законодавства України з нарахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки, встановленої НБУ, за кожний день прострочення, включаючи день сплати.

Згідно з розрахунком позивача, перевіреного судом, сума пені за несвоєчасну сплату орендної плати становить 1006,29 грн.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасну сплату орендної плати є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та приписам чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування позивачем до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 36, 72 грн та 4380,50 грн інфляційних проведено згідно з вимог чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорила, доказів сплати боргу суду не надала.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору в порядку ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3500,00 грн витрат пов'язаних із сплатою послуг адвоката на підставі договору про надання адвокатських послуг №37/2014 від 30.09.2014.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат, крім судового збору, входить, зокрема, оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", котра зазначає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, визначальним та достатнім для відшкодування стороні витрат по оплаті послуг адвоката є факт здійснення такої оплати за умовами відповідного договору, підтверджений платіжними документами, а також факт надання послуг саме адвокатом, а не іншим представником.

Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката, позивач долучив до матеріалів справи договір про надання адвокатських послуг №37/2014 від 30.09.2014, укладений між КП "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради та ТОВ "Міжнародний правовий колсангтиг" в особі голови товариства Черниша О.М., копію довідки ЄДРПОУ ТОВ "Міжнародний правовий колсангтиг", копію посвідчення адвоката на ім'я Черниша О. М., копію довіреності на ім'я Черниша О. М. від 30.09.2014, платіжні доручення №339 від 30.09.2014 та №148 від 07.04.2015 про сплату позивачем "Міжнародний правовий колсангтиг" гонорару в сумі 3500,00 грн.

Відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, при задоволенні позову - на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3500,00 грн витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Крисюк Марини Сергіївни (12463, Житомирська область, Житомирський район, с. Ріжки, вул. 1-го Травня, 48, код ) на користь Комунального підприємства "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан С.П. Корольова, 12, код 32744337):

- 10379,74 грн основного боргу;

- 1006,29 грн пені;

- 205,16 грн 3% річних;

- 4380,50 грн інфляційних;

- 1827,00 грн судового збору;

- 3500,00 грн витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 04.06.15

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу,

2 - відповідачу (рек. з повід.)