ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р.Справа № 916/710/15-г
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Мацюри П.Ф., Ліпчанської Н.В.

При секретарі судового засідання: Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Хомич Р.В., за довіреністю № б/н від 05.01.2015р.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час, дату та місце його проведення повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УІФК-Волинь"

на рішення господарського суду Одеської області від 20.04.2015р.

по справі № 916/710/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УІФК-Волинь"

до Публічного акціонерного товариства „Імексбанк"

про зобов'язання вчинити певні дії

Встановила:

У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "УІФК-Волинь" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про зобов'язання Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" закрити поточний рахунок позивача № 1002, відкритий у відділенні № 338 АТ "ІМЕКСБАНК" у м. Луцьк, та перерахувати залишок коштів на вказаному рахунку в сумі 121 495,13 грн. на поточний рахунок ТОВ „УІФК-Волинь" № 9, відкритий в АТ „Райффайзен Банк Аваль", МФО 38080; зобов'язання відповідача закрити поточний рахунок ТОВ „УІФК-Волинь" № 1001, відкритий у відділенні № 338 АТ „Імексбанк" у м. Луцьк, та перерахувати залишок коштів на вказаному рахунку в сумі 1 593,48 грн. на поточний рахунок ТОВ „УІФК-Волинь" № 9, відкритий у АТ „Райффайзен Банк Аваль", МФО 38080.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом порушення відповідачем прийнятих на себе за договором банківського рахунку (у національній валюті) № 4 від 02.08.2013р. зобов'язань щодо виконання розпорядження позивача як клієнта щодо перерахування належних йому грошових коштів.

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.04.2015р. (суддя Желєзна С.П.) у задоволенні позову відмовлено.

Місцевий господарський суд, вирішуючи спір, дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником і оскільки позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити переказ грошових коштів за договором банківського рахунку (у національній валюті) № 4 від 02.08.2013р. в період запровадження у банку тимчасової адміністрації, виконання зазначеної операції банком обмежувалося положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку з чим, виконання спірних платіжних доручень суперечить закону.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "УІФК-Волинь" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу сторона посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що вимога позивача до відповідача є майновою вимогою, оскільки позивач лише вимагає від відповідача вчинити певні дії, зокрема перерахувати свої кошти зі свого рахунку, відкритого в банку на інший рахунок позивача.

Більш детальніше доводи викладені у скарзі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Апеляційною інстанцією також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до приписів п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140 „Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судова колегія дійшла висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступників висновків.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, що 02.08.2013р. між АТ „Імексбанк" (Банк) та ТОВ „УІФК-Волинь" (Клієнт) було укладено договір банківського рахунку (у національній валюті) № 4, у відповідності до п.п. 1.1, 9.1 якого Банк відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунку у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003р. (зі змінами та доповненнями) відкриває Клієнту поточний рахунок (рахунки) у національній валюті № 1002 (далі по тексту договору - „Рахунок") та зобов'язується приймати і зараховувати на відкритий Рахунок грошові кошти, що надходять Клієнту, виконувати розпорядження Клієнта щодо перерахування і видачі відповідних сум з Рахунку та проведення інших операцій за Рахунком у межах, встановлених операційним часом Банку (далі „Операційний час"), а саме: понеділок-четвер з 09:00 до 13:00 та з 14:00 по 16:00, п'ятниця та передсвяткові дні з 09:00 по 13:00 та з 14:00 по 15:00.

Договір було укладено не невизначений строк.

Аналогічні норми щодо строків виконання банками переказу коштів за розрахунковим документом клієнта закріплені в п. 8.1. ст. 8 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та п. 2.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. за № 377/8976.

Як свідчить наявна у матеріалах справи довідка за вих. № 1 від 01.08.2013р., видана відділенням № 425 АТ „Імексбанк", 31.08.2013р. позивачу було відкрито рахунки в національній валюті № 1002 та № 1001.

При цьому, згідно з довідкою № 1 від 20.01.2015р., що видана відділенням № 338 АТ „Імексбанк" у м. Луцьку, на поточному рахунку № 1002 ТОВ „УІФК-Волинь" станом на 20.01.2015р. знаходились грошові кошти в сумі 121 495,13 грн.

Позивач стверджує, що з 05.11.2014р. позивач неодноразово звертався до відповідача із платіжними дорученнями з приводу перерахування належних грошових коштів, що розміщені на рахунках № 1002 та № 1001, відкритих на виконання умов договору банківського рахунку (у національній валюті) № 4 від 02.08.2013р., які не були виконані АТ „Імексбанк" без надання обґрунтованих причин їх невиконання.

27.01.2015р. позивачем було подано до АТ „Імексбанк" заяви про закриття поточних рахунків № 1002 та № 1001. Згідно із вказаними заявами ТОВ „УІФК-Волинь" просило відповідача перерахувати залишок коштів із вказаних рахунків на рахунок № 9 в АТ „Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805, з метою чого позивачем були оформлені наступні платіжні доручення:

- платіжне доручення № 1 від 27.01.2015р. про перерахування із рахунку № 1002 грошових коштів в сумі 121 495,13 грн. на рахунок ТОВ „УІФК-Волинь" № 9, відкритий в АТ „Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805, призначення платежу „перерахування власних коштів на рахунок в іншому банку";

- платіжне доручення № 1 від 27.01.2015р. про перерахування із рахунку № 1001 грошових коштів в сумі 1 593,48 грн. на рахунок ТОВ „УІФК-Волинь" № 9, відкритий в АТ „Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805, призначення платежу „перерахування власних коштів на рахунок в іншому банку".

Надсилання вказаних заяв та платіжних доручень на адресу відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи описом вкладення із календарних штемпелем установи поштового зв'язку від 27.01.2015р. та відповідною квитанцією про прийняття плати за надання поштових послуг.

Таким чином, незакриття відповідачем банківських рахунків та неперерахування залишку коштів на поточні рахунки позивача, відкриті у АТ „Райффайзен Банк Аваль" м. Луцьк.

Статтею 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами НБУ, угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 1 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Правові наслідки розірвання договору визначені в частинах 2, 3 ст. 653 ЦК України, згідно яких у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються; у разі розірвання договору зобов'язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями ч. 1 ст. 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

За умовами п. 7.3. договору останній розривається за заявою клієнта у будь-який час, за умови виконання вимог, вказаних у п. 7.4.

Відповідно до п. 7.4. договору у разі розірвання договору за заявою клієнта, рахунок закривається за умови сплати банку комісійної винагороди за закриття рахунку, здачі чекової книжки з невикористаними чеками та погашення заборгованості перед банком за надані банківські послуги.

Положеннями п.п. 20.5, 20.6 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 р. N 492, поточні рахунки клієнтів банків закриваються на підставі заяви клієнта. Закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов'язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім'я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви. Заява про закриття поточного рахунку юридичної особи підписується керівником юридичної особи або іншою уповноваженою на це особою і засвідчується відбитком печатки (за наявності) юридичної особи. Банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком [з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо]. Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день. Якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку, то датою закриття поточного рахунку є день отримання банком цієї заяви. У заяві про закриття поточного рахунку (паперовій копії заяви в електронній формі) головний бухгалтер банку або інша уповноважена особа банку зазначає дату та час отримання заяви, дату закриття рахунку та засвідчує це своїм підписом. Заява про закриття поточного рахунку зберігається в справі з юридичного оформлення рахунку. У день закриття поточного рахунку банк зобов'язаний видати клієнту довідку про закриття рахунку.

Отже, закриття рахунку є можливим виключно після перерахування залишку грошових коштів на ньому за відповідним розпорядженням клієнта.

У зв'язку з чим, позивачем після надання заяв про закриття рахунків було подано до АТ „Імексбанк" наступні платіжні документи:

- платіжне доручення № 1 від 27.01.2015р. про перерахування із рахунку № 1002 грошових коштів в сумі 121 495,13 грн. на рахунок ТОВ „УІФК-Волинь" № 9, відкритий в АТ „Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805, призначення платежу „перерахування власних коштів на рахунок в іншому банку";

- платіжне доручення № 1 від 27.01.2015р. про перерахування із рахунку № 1001 грошових коштів в сумі 1 593,48 грн. на рахунок ТОВ „УІФК-Волинь" № 9, відкритий в АТ „Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805, призначення платежу „перерахування власних коштів на рахунок в іншому банку".

Як вбачається з відомостей, які є загальнодоступними та містяться на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі Постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 року № 50 „Про віднесення Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26 січня 2015 року № 16 про запровадження з 27.01.2015 р. процедуру виведення АТ „Імексбанк"з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 27.01.2015р. по 27.04.2015р. включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ „Імексбанк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северина Юрія Петровича.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Колегія суддів зазначає, що у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, отже, даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України, які регулюють дані правовідносини.

У силу п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Обмеження, встановлене вказаною вище нормою, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Однак зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України (п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

В розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Натомість, відповідно до ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Порядок ліквідації банків врегульований розділом VIII Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", згідно з ч. 4 ст. 45 якого протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку; вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси (ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення, зокрема, складає не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; здійснює відчуження активів і зобов'язань банку в разі, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду (ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній у ч. 1 ст. 52 цього Закону.

Згідно з п. 20.9 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 за № 492 після прийняття Національним банком рішення про відкликання в банку банківської ліцензії (власником банку рішення про ліквідацію банку) і призначення ліквідатора поточні та вкладні (депозитні) рахунки клієнтів закриваються ліквідатором банку.

При цьому в п. 4.27 глави 4 розділу V рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 за № 2 передбачено, що уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за винятком погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують здійснення процедури ліквідації.

Зважаючи на положення викладених правових норм, судова колегія дійшла до висновку про те, що позивач є кредитором відповідача за Договором, а вимоги позивача про перерахування коштів, які знаходяться на його рахунках у відповідача, є майновими вимогами кредитора, які не могли бути виконані відповідачем у силу положень п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації.

Така позиція відповідає позиції Верховного Суду України, викладена у постановах від 25.03.2015р. у справі №910/9232/14, від 01.04.2015р. у справі №910/9231/14.

Доводи позивача спростовуються положеннями статей 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, за якими зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

При цьому, слід зазначити, що позивач не позбавлений можливості захистити свої права на грошові кошти, які знаходяться на рахунку у банку відповідача, в порядку п. 3 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" шляхом звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про продовження здійснення банком операції з перерахування спірних сум або в порядку розділу VIIІ Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у разі прийняття рішення про ліквідацію банку.

На підставі вищевикладеного, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав правильну юридичну оцінку правовідносинам сторін у зв'язку з чим підстав для скасування або зміни рішення господарського суду Одеської області та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись cт. cm. 85, 99, 101, 103 п.1, 105, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УІФК-Волинь"

- залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 20.04.2015р. по справі № 916/710/15-г - залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст.105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 08.06.2015р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя П.Ф. Мацюра

Суддя Н.В. Ліпчанська