ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2015 р. Справа № 907/242/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого - судді - О.Л. Мирутенко

суддів - Г.М. Гнатюк

- Н.М. Кравчук

Розглядаючи апеляційну скаргу КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода»

на рішення господарського суду Закарпатської області від 29.04.2015р.

у справі № 907/242/15

за позовом: КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода»

до: ПАТ «Готельно-туристичний комплекс «Інтурист Закарпаття»

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Департамент міського господарства Ужгородської міської ради

про: зобов'язання укласти договір

З участю представників :

від позивача - Підсоліна Л.В. - представник (довіреність №02 від 05.01.2015р.)

від відповідача - Філінова К.С. - представник (довіреність №б/н від 01.04.2015р.)

Кондратенко М.С. - представник (довіреність №б/н від 23.01.2015р.

від третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 29.04.2015р., суддя Кривка В.П., було відмовлено у задоволенні позову КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода» повністю.

З даним рішенням не погодився позивач - КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода» і оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. При цьому апелянт просить апеляційний суд прийняти нове рішення за вимогами, що не були ним заявлені в суду першої інстанції.

Розпорядженням в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 08.06.2015р. у складі колегії відбулась заміна судді Марка Р.І. на суддю Гнатюк Г.М.

Сторони були повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду.

ПАТ «Готельно-туристичний комплекс «Інтурист Закарпаття» подало заяву в якій просило апеляційний суд скасувати частково рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення яким вирішити на користь ПАТ «Готельно-туристичний комплекс «Інтурист Закарпаття» переддоговірний спір з КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода» по укладенню договору №35/15 від 30.01.2015р. на умовах протоколу розбіжностей від 30.01.2015р. з дня набрання чинності рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Закарпатської області від 29.04.2015р. у справі №907/242/15 - без змін, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, КП „Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгород" заявлено позов до ПАТ „Готельно-туристичний комплекс "Інтурист Закарпаття" про зобов'язання укласти договір.

Позивачем - КП „Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгород" на адресу відповідача було надіслано два типових примірника проекту договору №35/15 від 30.01.2015 року на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації м. Ужгород. Згідно умов запропонованого позивачем проекту договору пунктом 4.11 визначено, що площа території абонента, з якої відводяться дощові та снігові стоки, згідно листів Департаменту міського господарства за №1923/24 від 13.01.2015 р. та №1923/24-12 від 23.01.2015р. та договору оренди землі від 30.03.2011, складає 14 918кв.м.: - площа водонепроникних поверхонь (включаючи площу дахів та поверхонь, які не відносяться до щебеневих, брукованих та газонів) 10538 кв.м, з використанням коефіцієнту 0,7; площа газонів 4380 кв.м., з використанням коефіцієнту 0,1 (а.с. 11-16).

20 лютого 2015 року на адресу позивача надійшов супровідний лист №19 від 18.02.2015 року, яким запропонований до укладення договір №35/15 від 30.01.2015 року на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації м. Ужгород повернуто з узгодженим відповідачем протоколом розбіжностей від 30.01.2015 року. Зокрема, відповідач у протоколі розбіжностей вказує, що п. 4.11 Договору необхідно викласти в наступній редакції: „площа території абонента , з якої відводиться дощові та снігові стоки (площа дахів та поверхонь, які не відносять до щебеневих, брукованих та газонів) згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.03.2009 року складає 2 432 кв. м., з використанням коефіцієнту 0,7" (а.с. 22-24).

Зазначені розбіжності відповідач мотивує тим, що визначена позивачем у запропонованому договорі площа водовідведення у розмірі 14 918 кв.м. на даний час не відповідає дійсним обставинам, з огляду на прийняття Ужгородської міською радою ряду рішень відносно частини цієї земельної ділянки та передачі її у володіння іншій особі, у зв'язку з чим, кадастровий номер на зазначену земельну ділянку у розмірі 14 918 кв.м. в системі державного земельного кадастру України відсутній (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 85).

Третя особа - Департамент міського господарства Ужгородської міської ради наявність вищезазначених обставин, рішень Ужгородської міської ради та спору щодо вказаної земельної ділянки підтвердив, про що подав відповідні письмові пояснення з доданням підтверджуючих документів (долучено до матеріалів справи).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

За ч. 6 ст. 179 ГК України суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Відповідно до положень ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно зі ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів. Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем.

У відповідності з п. 2.1 Правил N190 договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги".

Таким чином, обов'язковість укладення договору про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення визначена законом.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 20.04.2011 року №132 було затверджено Правила приймання стічних вод підприємств і організацій у комунальну систему каналізації м. Ужгород та було затверджено типовий договір на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації м. Ужгорода.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Водночас ч.ч. 1 - 5 ст. 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

У положеннях ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України законодавцем визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Виходячи з суті та заявленого предмету спору (а саме позивач наполягає на розгляді вимоги: зобов'язати відповідача укласти договір на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації в редакції КП „Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгород", суди обох інстанцій констатують неправильно обраний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України ст. 20 ГК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів, оскільки відсутній механізм примусового виконання такого рішення).

Разом з тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5 ЦПК України) суд першої інстанції вірно зазначив, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Аналогічної правової позиції притримується Верховний суд України (постанова №6-110цс12 від 10.10.2012 року).

За таких обставин справи апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Що ж стосується прохання апелянта до апеляційного суду визнати укладеним договір на подачу води, то апеляційний суд вказує, що такі вимоги не були заявлені позивачем-апелянтом в суді першої інстанції, не були предметом судового розгляду, а тому не підлягають розгляду в суді апеляційної інстанції відповідно до норм процесуального законодавства.

З аналогічних підстав не підлягає розгляду в суді апеляційної інстанції заява відповідача прийняти нове рішення яким вирішити на його користь - ПАТ «Готельно-туристичний комплекс «Інтурист Закарпаття» переддоговірний спір з КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода» по укладенню договору №35/15 від 30.01.2015р. на умовах протоколу розбіжностей від 30.01.2015р. з дня набрання чинності рішення.

З огляду на викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Закарпатської області від 29.04.2015р. у справі №907/242/15 винесене з дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

Постановив:

Рішення господарського суду Закарпатської області від 29.04.2015 року у справі №907/242/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода» - без задоволення.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Матеріали справи скерувати в господарський суд Закарпатської області.

Головуючий-суддя О.Л. Мирутенко

Судді Г.М. Гнатюк

Н.М. Кравчук

«Повний текст ухвали виготовлено 09.06.2015р.»