РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2015Справа №910/7967/15-г
За позовом Приватного підприємства "Лендгранд"

До Державного територіально галузевого об'єднання "Південно-Західна

залізниця"

Про стягнення 68 525,00 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача Загородня О.А. - представник (дов. № 3748-НЮ від 22.08.2013 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Лендгранд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення 58864,70 грн. (42255 грн. - основний борг, 1378,79 грн. - 3% річних, 12035,73 грн. - втрати від інфляції та 3195,18 грн. - пені).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем вимог щодо оплати вартості виконаних робіт за договором № ПЗ/ЗС - 082562/НЮ від 03.09.2008 р., у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 42255 грн.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 1378,79 грн. - 3% річних, 12035,73 грн. - втрати від інфляції та 3195,18 грн. - пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 р. порушено провадження у справі № 910/7967/15-г та призначено розгляд справи на 20.04.2015 р.

Представник позивача у судове засідання 20.04.2015 р. не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Натомість, 20.04.2015р. відділом діловодства суду від позивача одержано клопотання №1 про збільшення позовних вимог. Згідно даного клопотання, позивач у зв'язку зі збільшенням строку невиконання відповідачем зобов'язання по оплаті робіт, просить суд стягнути з відповідача 42255 грн. основного боргу, 1521 грн. 3% річних, 21087 грн. витрат від інфляції та 3662 грн. пені. разом - 68525 грн.

Також, 20.04.2015р. позивачем через відділ діловодства суду подано клопотання № 4 про відкладення розгляду справи та про проведення судового засідання 20.04.2015р. без участі представника позивача.

Розглянувши у судовому засіданні 20.04.2015 р. клопотання позивача про збільшення розміру позовних вимог, подане через відділ діловодства суду 20.04.2015 р., суд зазначає наступне.

Ч. 4 ст. 22 ГПК України визначено, що позивач до прийняття рішення по справі вправі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

За таких обставин заява позивача про збільшення позовних вимог приймається до розгляду.

У судовому засіданні 20.04.2015 р. представник відповідача подав суду клопотання про продовження строку розгляду спору відповідно до ст. 69 ГПК України.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, то суд задовольнив зазначене клопотання.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.04.2015р. не заперечив проти задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи. Клопотання позивача про відкладення розгляду справи судом задоволено.

У зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника позивача, невиконанням вимог ухвали суду, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 25.05.2015 р. о 14 год. 00 хв., про що виніс відповідну ухвалу.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 25.05.2015 р. о 14 год. 00 хв. не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

При цьому, 25.05.2015 р. о 15 год. 06 хв. отримано від позивача клопотання про розгляд справи без участі представника, а також о 15 год. 03 хв. - заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Суд звертає увагу на те, що вказані клопотання подано позивачем вже після початку судового засідання та розгляду спору по суті, а отже останні не розглядались судом.

В судовому засіданні 25.05.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.09.2008 між Приватним підприємством "Лендгранд" (надалі - позивач, виконавець) та Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (надалі - відповідач, замовник) був укладений договір на проведення проектно-вишукувальних робіт №ПЗ/ЗС-082562/НЮ (надалі - договір) та додаткова угода до нього від 27.12.2012 р., відповідно до умов яких, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконати комплекс проектно-вишукувальних робіт з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право постійного користування земельними ділянками ДТГО «Південно-Західна залізниця» в адміністративних межах Зятковецької, Карбівської та Жерденівської сільських рад Гайсинського району Вінницької загальною площею 59,7 га. (п.1.1.).

Вартість робіт за договором 84 509,00 грн. без ПДВ згідно з протоколом про договірну ціну та кошторисом виконання відповідних робіт (п.3.1.). Оплата робіт здійснюється в наступному порядку: протягом 30 - ти банківських днів з дня підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт по 1 стадії замовник здійснює оплату виконаних робіт в розмірі 50% від суми договору (п.3.4.1) протягом 30-ти банківських днів з дня підписання сторонами акту здачі - приймання виконаних робіт по 2 стадії замовник проводить повну оплату виконаних робіт (п.3.4.2.).

За несвоєчасне здійснення розрахунків за договором замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день затримки (п.6.2.), нарахування пені припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (п.6.4.).

Відповідно до акту здачі - приймання виконаних робіт від 23.12.2013 р. № 2 загальна сума виконаних позивачем за договором та прийнятих відповідачем робіт склала 42 255, 00 грн.

Разом з тим, вартість прийнятих відповідачем робіт за договором позивачу станом на час звернення до суду та протягом розгляду справи не сплачена, доказів іншого суду не надано, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 42 255, 00 грн.

Також позивач нарахував відповідачеві 1521 грн. 3% річних, 21087 грн. витрат від інфляції та 3662 грн. пені., які також просить стягнути.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Отже, внаслідок укладення договору між сторонами виникли цивільні права та обов'язки.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт.

Відповідно до ст. 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1 ст.889 Цивільного кодексу України замовник зокрема зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

В процесі розгляду справи судом встановлено, що свої зобов'язання за договором позивач виконав належним чином, що підтверджується підписаним представниками сторін зазначеним вище актом здачі - приймання виконаних робіт від 23.12.2013 р. № 2.

Натомість відповідач свій обов'язок щодо оплати коштів за виконані позивачем роботи за договором не виконав.

Судом встановлено, що з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів п. 3.4.2. договору строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті вартості виконаних позивачем та прийнятих відповідачем робіт станом на момент розгляду справи настав. Проте, відповідач своїх зобов'язань по оплаті виконаних позивачем та прийнятих відповідачем робіт не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 42 255, 00 грн.

Станом на день розгляду справи, так само, як і на час подання позову до суду сума основного боргу у розмірі 42 255, 00 грн. відповідачем сплачена не була, оскільки доказів іншого суду надано не було.

Таким чином, факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором судом встановлено.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 42 255, 00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За умовами п.п. 6.2, 6.4 договору за несвоєчасне здійснення розрахунків за договором замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день затримки (п.6.2.), нарахування пені припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (п.6.4.).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно розрахунку позивача (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, прийнятої до розгляду у судовому засіданні 20.04.2015 р.) сума пені становить 3 661, 72 грн. та обчислюється за період з 07.02.2014 р. по 06.08.2014 р.

Разом з тим, у прохальній частині клопотання про збільшення розміру позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача 3 662, 00 грн., що не повністю відповідає розрахунку позивача, доданому до клопотання.

Перевіривши розрахунок позивача, суд зазначає, що до стягнення за вказаний період підлягає сума 3 661, 71 грн., а отже з огляду на заявлену у прохальній частині клопотання про збільшення розміру позовних вимог суму пені, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково, за розрахунком суду у сумі 3 661, 71 грн.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача сума 3% річних обчислюються з 07.02.2014 р. по 20.04.2015 р. та становить 1 521, 18 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, прийнятої до розгляду у судовому засіданні 20.04.2015 р.).

В свою чергу сума інфляційних втрат обчислюється за період з лютого 2014 р. р. по березень 2015 р. та становить 21 087,30 грн.

При цьому, у прохальній частині клопотання про збільшення розміру позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача в якості 3% річних 1 521, 00 грн., інфляційних збитків - 21 087, 00 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, суд зазначає що розрахунок відповідає матеріалам справи, однак з урахуванням заявлених у прохальній частині клопотання про збільшення розміру позовних вимог сум, стягненню 3% річних підлягає грошова сума в розмірі 1 521, 00 грн., інфляційних втрат - 21 087, 00 грн., оскільки суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Таким чином, позовні вимоги в даній справі підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (01034, м. Київ, вул. Лисенка, будинок 6, ідентифікаційний код 04713033) на користь Приватного підприємства «Лендгранд» (21037, м. Вінниця, вул. Польова, будинок 17, кв. 79, ідентифікаційний код 33553095) суму заборгованості у розмірі 42 255 (сорок дві тисячі двісті п'ятдесят п'ять) грн. 00 коп., 3 % річних у розмірі 1 521 (одна тисяча п'ятсот двадцять одна) грн. 00 коп., пеню в розмірі 3 661 (три тисячі шістсот шістдесят одна) грн. 71 коп., інфляційні втрати в розмірі 21 087 (двадцять одна тисяча вісімдесят сім) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 826 (одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн. 99 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 28.05.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева