РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015Справа №910/10651/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Грейнс»

до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергетична група»

про стягнення 69351561 грн.

Суддя: Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Шенк О.Ю. (довіреність від 14.05.2014), Бондарчук Д.М. (довіреність від 10.11.2014),

від відповідача - Донченко Т.Г. (довіреність від 15.08.2013 № 457)

від третьої особи - не прибув

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «Український інноваційний банк» з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за Банківською гарантією № GI 061160 від 08.04.2013 з виконання договору поставки сільськогосподарської продукції №О/Пе-п6 від 21.03.2013, укладеним між ТОВ "Іст Грейнс" (покупець) та TОВ "Енергетична група" (постачальник), у загальному розмірі 69351561,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2014 у справі № 910/10651/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 у справі №910/10651/14 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ Грейнс" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2014 у справі № 910/10651/14 залишено без змін.

Прийняті судові акти мотивовані відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки строк виконання ТОВ "Енергетична група" зобов'язання щодо повернення попередньої оплати не настав та вимога платежу позивача за банківською гарантією № GI 061160 від 08.04.2013 не була надіслана відповідачу у спосіб, передбачений самою гарантією.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.04.2015 у даній справі постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 29.10.2014 у справі №910/10651/14 скасовано, справу № 910/10651/14 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Постановою суду касаційної інстанції зазначено, що судами попередніх інстанцій не встановлено, чи забезпечувалося банківською гарантією повернення суми попередньої оплати; не дано оцінки позовним вимогам позивача, зокрема щодо їх розміру та обґрунтованості їх нарахування. Крім того, зазначаючи, що вимога платежу позивача за банківською гарантією №GI 061160 від 08.04.2013 не була надіслана відповідачу у спосіб, передбачений самою гарантією, оскільки вимога платежу бенефіціара була надіслана не поштою, а кур'єрською службою ТОВ "Текс Україна", суди попередніх інстанцій не зазначили якому нормативному акту суперечить доставка поштових відправлень саме кур'єрською поштою і чим у даному випадку порушено спосіб надсилання вимоги платежу.

Судом касаційної інстанції зазначено, що Закон України "Про поштовий зв'язок" не містить заборони стосовно доставки поштових відправлень будь-якими суб'єктами господарювання і не визначає виключного права національного оператора поштового зв'язку на цю діяльність.

Відповідно до ст. 11-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, вислухавши присутніх під час судового розгляду справи представників учасників судового процесу, суд встановив такі фактичні обставини.

21.03.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Іст Грейнс" (покупець) та Tовариством з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" (постачальник) укладено договір поставки сільськогосподарської продукції № О/Пе-п6 (далі за текстом - договір), відповідно до предмету якого, постачальник зобов'язався поставити, а позивач прийняти і оплатити сільськогосподарську продукцію.

Передплата кожної партії товару, що вказаний у додаткових угодах до цього договору (внесених змін до додаткової угоди до цього договору), проводиться протягом 3-х (трьох) банківських днів за умови надання постачальником, наступних документів: рахунку-фактури на передоплату Товару; реєстраційних документів, що визначені п.8.3. цього Договору; оригіналу банківської гарантії, що підписана банком, який виступає у якості гаранта постачальника в разі невиконання взятих на себе зобов'язань. Банківська гарантія повинна включати та покривати суму передоплати, що буде визначатись відповідною додатковою угодою до цього договору та 30% від суми передоплати. (п.2.8. Договору).

21.03.2013 між позивачем та постачальником було укладено додаткову угоду №1 до договору, якою сторони, зокрема, встановили суму попередньої оплати за поставлений товар у розмірі 100% від загальної вартості товару, що в грошовому виразі становить 65250000 грн. (п. 4 додаткової угоди до договору). Також сторони визначили, що сплата вищевказаної попередньої оплати повинна була бути проведена протягом трьох банківських днів з моменту укладення даної додаткової угоди та за умови надання всіх документів відповідно до умов договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором постачальник надав позивачеві банківську гарантію від 08.04.2013 № GI 061160 виконання договору поставки сільськогосподарської продукції №О/Пе-п6 від 21.03.2013 (далі за текстом - Гарантія), видану Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" (гарант), відповідно до тексту якої, гарант безвідклично та безумовно, без заперечень зобов'язався сплатити позивачеві на першу письмову вимогу будь-яку суму, яка не перевищує 84825000,00 грн., протягом п'яти днів з дати отримання вимоги про сплату у разі порушення постачальником зобов'язань за договором.

Умовами Гарантії встановлено, що надана вона для забезпечення належного виконання постачальником товару як Принципалом зобов'язань за договором, у тому числі, але не обмежуючись, зобов'язаннями Принципала щодо сплати штрафних санкцій та збитків, зумовлених невиконанням або неналежним виконанням Принципалом зобов'язань за договором.

Умовами пункту 2.8 договору встановлено, що Гарантія повинна включати та покривати суму передплати, що буде визначатися відповідною Додатковою угодою до договору, та 30 % від суми передоплати.

На виконання умов договору та додаткової угоди № 1 до договору позивач сплатив постачальникові передплату за товар у розмірі 65250000,00 грн.

14.08.2013 між позивачем та постачальником було укладено угоду щодо продовження терміну поставки до договору, пунктом 1 якої сторони за обопільною згодою та у зв'язку з виробничою необхідністю погодили, зокрема, продовжити терміни поставки товару та визначили кінцеву дату поставки товару 01.10.2013.

Угода вступає в силу за умови надання постачальником документа про продовження дії гарантії до 21.10.2013 включно (п.2 вказаної угоди).

20.08.2013 між позивачем та постачальником укладено угоду на продовження терміну поставки до договору, пунктом 1 якої сторони за обопільною згодою та у зв'язку з виробничою необхідністю погодили продовжити термін поставки товару та визначили нову кінцеву дату поставки товару - 21.10.2013. Угода вступає в силу за умови надання постачальником документа про продовження дії гарантії до 24.12.2013 включно (п.2 вказаної угоди).

Строк дії Гарантії (з урахуванням змін до Гарантії) встановлено до 24.12.2013.

В процесі виконання умов договору у постачальника виникла заборгованість перед позивачем щодо попередньої оплати товару, який не був поставлений, у розмірі 65250000,00 грн.

Наявність наявності вказаної заборгованості Постачальника у розмірі 65250000,00 грн. перед Позивачем сторонами у справі не спростовується та, зокрема, підтверджена Актом звірки взаємних розрахунків за договором, підписаним і скріпленим печатками позивача та постачальника станом на 31.12.2013.

За наслідками невиконання постачальником умов договору позивач звернувся до відповідача з Вимогою від 12.12.2013 про сплату платежу за Гарантією (далі за текстом - Вимога платежу).

За змістом вимоги платежу позивач вимагав від відповідача сплати 65250000,00 грн. як суми отриманої та неповернутої постачальником попередньої оплати за договором та 4101561,00 грн. штрафних санкцій за невиконання постачальником зобов'язань за договором. Всього за Вимогою платежу позивачем заявлено до сплати 69351561,00 грн., що не перевищує 84825000,00 грн. як розміру наданої відповідачем банківської Гарантії з невиконання Принципалом зобов'язань за Договором.

Відповідно до умов Гарантії вимога Бенефіціара щодо сплати платежу повинна бути належним чином підписана уповноваженою особою та скріплена відбитком печатки Бенефіціара, містити посилання на Гарантію, в якій також повинно бути зазначено, що Принципал не виконав свої зобов'язання за Договором з зазначенням, які саме зобов'язання не виконав Принципал, а також розмір штрафних санкцій та відшкодування Бенефіціару збитків, зумовлених невиконанням або неналежним виконанням Принципалом зобов'язань за Договором. З метою ідентифікації підписів Вимога платежу Бенефіціара повинна бути надана Гаранту через обслуговуючий банк Бенефіціара, який надішле поштою оригінал Вимоги платежу та підтвердить, що підписи на ній є правочинними, шляхом відправлення авторизованого повідомлення відповідного змісту системою SWIFT.

Вимога платежу надіслана Відповідачеві шляхом передачі банком позивача - AT "Дельта Банк", відповідного SWIFT- повідомлення з підтвердженням повноважень осіб, які підписали Вимогу платежу.

Крім того, Вимога платежу надіслана відповідачеві банком Позивача - AT "Дельта Банк", шляхом доставки кур'єрською службою TOB "ТЕКС Україна".

За доводами відповідача у справі вимога позивача від 12.12.2013 про сплату платежу за Гарантією до відповідача не надходила.

До матеріалів справи позивачем надано засвідчену належним чином копію накладної № 1228413 кур'єрської служби ТОВ «ТЕКС Україна» про вручення Вимоги платежу (том справи 1, а.с. 54).

Відповідно до вказаного повідомлення вимога про сплату платежу за банківською гарантією № 16061160 від 08.04.2013 вручена фізичній особі Бруско (посада, ініціали вказаної особи, а також документи у підтвердження повноважень вказаної особи на отримання документів, призначених відповідачеві, у повідомленні кур'єрської служби не зазначені).

У відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях по суті спору відповідач зазначив, що вручення Вимоги платежу здійснене кур'єрською службою невідомій особі, з порушенням вимог Закону України «Про поштовий зв'язок», Інструкції з діловодства ПАТ «УКРІНБАНК», що затверджена рішенням Правління ПАТ «УКРІНБАНК» від 29.03.2013 (протокол № 26). Відповідно до вимог п.3.1 та п. 3.3. вказаної Інструкції уся кореспонденція, що надходить до установ Банку, приймається, попередньо обробляється і розподіляється за призначенням: у Головному офісі - уповноваженим на це на підставі посадової інструкції та/або довіреності Банку працівниками відділу документообігу Управління діловодства, у Філіях - уповноваженим на це на підставі довіреності відповідальним виконавцем за діловодство Філії/Відділення.

Доказів наявності у особи, якій було вручено Вимогу платежу, а саме Бруско, довіреності на отримання такого документу позивачем під час судового розгляду справи суду не надано.

Судом встановлено, що на сайті кур'єрської служби ТОВ «ТЕКС Україна» http://texukraine.com.ua/index.php розміщені відомості про те, що відправлення за накладною № 1228413 від 17.12.2013 вручене отримувачу Бруско. Відомості щодо наявності у Бруско довіреності на отримання документів для відповідача кур'єрською службою не зазначені.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 200 Господарського кодексу України встановлено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Згідно статті 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зобов'язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов'язання (його припинення або недійсності), зокрема, і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов'язання (ст. 562 Цивільного кодексу України).

Статтею 563 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов'язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред'явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано. Кредитор не може передавати іншій особі право вимоги до гаранта, якщо інше не встановлено гарантією.

Гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов'язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов'язань у повному обсязі або їх частину в разі пред'явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. (п.2 розділу 1 Положення Національного банку України від 15.12.2004 № 639 "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах").

Як випливає з матеріалів справи та її фактичних обставин, з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором постачальник надав позивачеві Гарантію від 08.04.2013 № GI 061160, відповідно до тексту якої, гарант безвідклично та безумовно, без заперечень зобов'язався сплатити позивачеві на першу письмову вимогу будь-яку суму, яка не перевищує 84825000,00 грн., протягом п'яти днів з дати отримання вимоги про сплату у разі порушення постачальником зобов'язань за договором.

Умовами Гарантії встановлено, що надана вона для забезпечення належного виконання постачальником товару як Принципалом зобов'язань за договором, у тому числі, але не обмежуючись, зобов'язаннями Принципала щодо сплати штрафних санкцій та збитків, зумовлених невиконанням або неналежним виконанням Принципалом зобов'язань за договором.

Одночасно з цим умовами пункту 2.8 договору встановлено, що Гарантія повинна включати та покривати суму передплати, що буде визначатися відповідною Додатковою угодою до договору, та 30 % від суми передоплати.

Умови пункту 2.8 договору з урахуванням здійсненої позивачем попередньої оплати товару у розмірі 65250000,00 грн. та встановленого Гарантією граничного розміру відшкодування - 84825000,00 грн., свідчать про наявність у позивача права звернення до відповідача з вимогою про повернення суми здійсненої передплати за товар за договором, але за умови попереднього пред'явлення такої вимоги постачальнику товару в силу положень ст. 693 Цивільного кодексу України.

Позивачем не доведено факту порушення його права на повернення передплати за товар, оскільки вимогу про повернення передплати взагалі не було заявлено постачальнику товару і умовами договору поставки не визначено порядку повернення передплати у випадку непоставки товару.

Умовами пунктів 6.1-6.3 договору поставки сторонами договору поставки узгоджено види відповідальності у випадку порушення зобов'язань за договором. Так, у випадку прострочення поставки товару за договором постачальник повинен сплатити штраф у розмірі 30% від загальної вартості ціни непоставленого товару, а також пеню у розмірі облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення.

До стягнення з відповідача позивачем, крім суми передплати за товар у розмірі 65250000,00 грн., заявлено втрати позивача від коливання курсу долара у розмірі 1044643,00 грн., а також 15% річних у розмірі 3056918 грн. Структуру заявлених до стягнення нарахувань позивач зазначив у наданому суду розрахунку (том справи 1, а.с. 51).

Розмір річних позивачем жодним чином не обґрунтовано. Договором поставки сплата 15% річних на суму передплати не передбачена.

Втрати від коливання курсу долара позивачем заявлені за період прострочення поставки товару з 01.09.2013 по 24.12.2013 і договором поставки також не передбачені.

Нормативного обґрунтування заявлених до стягнення нарахувань позивачем не наведено.

Таким чином, позивачем здійснено нарахування на суму передплати за товар, які договором поставки передбачені не були, і не наведено обґрунтування заявлення до стягнення вказаних сум.

Суд також вважає за необхідне зазначити таке.

Одержана вимога/повідомлення бенефіціара або банку бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком-гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії (п.2 глави 4 розділу 2 Положення Національного банку України від 15.12.2004 № 639 "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах").

Вимога платежу надіслана Відповідачеві шляхом передачі банком позивача - AT "Дельта Банк", відповідного SWIFT- повідомлення з підтвердженням повноважень осіб, які підписали Вимогу платежу.

Крім того, Вимога платежу надіслана відповідачеві банком Позивача - AT "Дельта Банк", шляхом доставки кур'єрською службою TOB "ТЕКС Україна".

Закон України "Про поштовий зв'язок" не містить заборони стосовно доставки поштових відправлень будь-якими суб'єктами господарювання і не визначає виключного права національного оператора поштового зв'язку на цю діяльність, тому посилання відповідача щодо неправомірності надсилання Вимоги платежу кур'єрською службою судом до уваги не приймаються.

При цьому судом досліджені доводи відповідача про те, що Вимога платежу від 12.12.2013 про сплату платежу за Гарантією до відповідача не надходила.

До матеріалів справи позивачем надано засвідчену належним чином копію накладної № 1228413 від 17.12.2013 кур'єрської служби ТОВ «ТЕКС Україна» про вручення Вимоги платежу (том справи 1, а.с. 54).

Відповідно до вказаного повідомлення вимога про сплату платежу за банківською гарантією № 16061160 від 08.04.2013 вручена фізичній особі Бруско (посада, ініціали вказаної особи, а також документи у підтвердження повноважень вказаної особи на отримання документів, призначених відповідачеві, у повідомленні кур'єрської служби не зазначені).

Доказів наявності у особи, якій було вручено Вимогу платежу, а саме Бруско, довіреності на отримання такого документу позивачем під час судового розгляду справи суду не надано.

Судом встановлено, що на сайті кур'єрської служби ТОВ «ТЕКС Україна» http://texukraine.com.ua/index.php розміщені відомості про те, що відправлення за накладною № 1228413 від 17.12.2013 вручене отримувачу Бруско. Відомості щодо наявності у Бруско довіреності на отримання документів для відповідача кур'єрською службою не зазначені.

Таким чином, Вимогу платежу не було вручено уповноваженій на отримання документів для відповідача особі.

Положеннями статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Строк дії Гарантії (з урахуванням змін до Гарантії) встановлено до 24.12.2013.

Позивачем належними доказами не доведено факту направлення в межах строку дії Гарантії та отримання відповідачем Вимоги платежу і не спростовані доводи відповідача щодо неотримання вказаної Вимоги платежу, що, в свою чергу, унеможливлює стягнення з відповідача суми передплати за товар за договором поставки. Крім того, позивачем не доведено факту порушення його права на повернення передплати за товар в порядку ст. 693 Цивільного кодексу України, оскільки повідомлення про відмову від поставки товару та вимогу про повернення передплати взагалі не було заявлено постачальнику товару і умовами договору поставки не визначено порядку повернення передплати у випадку непоставки товару.

З урахуванням викладеного вище у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі з покладенням на позивача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні 02.06.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дата складення та підписання повного рішення - 08.06.2015.

Суддя В.О. Демидов