ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. Справа № 922/559/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В. О., суддя Здоровко Л.М. , суддя Крестьянінов О.О.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представника:

ТОВ "Еколіс" - Фадєєв О.П. (дов. від 20.10.2014р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" (вх. № 2825 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 06.04.2015р. у справі № 922/559/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш", м. Маріуполь

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколіс", м. Ізюм

про стягнення 90955,15 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку в розмірі 90955,15 грн., яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки №ПКН-00015/Т-203 від 04.04.2014 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.04.2015р. у справі №922/559/15 (суддя Сальнікова Г.І.) у позові відмовлено в повному обсязі.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.04.2015р. у справі № 922/559/15 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ "Азовзагальмаш" та стягнути з ТОВ "Еколіс" неустойку в розмірі 90955,15 грн. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм Цивільного та Господарського кодексів України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.) від 12.05.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд на 04.06.2015р.

03.06.2015р. від апелянта електронною поштою (вх.№965) надійшло клопотання про відкладення та продовження строку розгляду справи (вх. №8699).

03.06.2015р. від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№8700), в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 06.04.2015р. у справі № 922/559/15 - без змін.

Розпорядженням секретаря другої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 04.06.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Шевель О.В. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Крестьянінов О.О.

У судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги та клопотання про відкладення розгляду справи заперечував та просив, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 06.04.2015р. у справі № 922/559/15 - без змін.

Розглянувши клопотання апелянта про відкладення та продовження строку розгляду справи, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому, наявність обставин, які б перешкоджали розгляду справи, встановлюється господарським судом у кожному випадку окремо.

Визначені в клопотанні позивача обставини (простой підприємства) не свідчать про неможливість явки його представника в судове засідання, а також не перешкоджають розгляду апеляційної скарги по суті. Окрім того, ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.05.2015р. явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті. На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання апелянта про відкладення та продовження строку розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши представника відповідача, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2014 між ТОВ "Еколіс" (постачальник) та ПАТ "Азовзагальмаш" (покупець) укладено договір поставки № ПКН-00015/Т-203 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію, на умовах, викладених в цьому договорі, а також у специфікаціях до договору, що є невід'ємною частиною договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору ціни на товар вказуються в специфікаціях та відповідають звичайному рівню цін.

Загальна вартість (з урахуванням 20% ПДВ) кількість і номенклатура товару вказуються в специфікаціях до цього договору. Кожна специфікація є невід'ємною частиною цього договору з моменту її підписання (п. 5.4. договору).

Відповідно до п. 6.2. договору, оплата товару провадиться шляхом перерахунку на поточний рахунок постачальника у строки, вказані у специфікаціях до вказаного договору.

Згідно специфікації №1 постачальник поставляє покупцеві продукцію - брус необрізний (сосна) товщина 110 мм, ширина 120-220 мм, довжина 4-6 погонних метра, сорт 2, ГОСТ 8486-88 (ширина паралельної плахи повинна бути не менше 120 мм), загальна сума за цією специфікацією становить 599760,00 грн., у т.ч. ПДВ 99960,00 грн., термін поставки з 10.04.2014 по 10.07.2014.

Пунктом 4 специфікації №1 встановлений порядок розрахунку - відстрочка платежу на 30 календарних днів з моменту отримання товару на склад ПАТ "Азовзагальмаш".

Відповідно до п. 12 договору він набирає чинності з моменту двостороннього підписання уповноваженими представниками і діє до 31.12.2014р.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що строк поставки товару закінчився 10.07.2014, але відповідачем на адресу позивача була поставлена продукція тільки на суму 153901,42 грн. згідно видаткових накладних №122 від 04.04.2014 на суму 78871,44 грн., №153 від 09.05.2014 на суму 75029,98 грн., у зв'язку з чим з посиланням на п. 9.4 договору, відповідно до якого у разі порушення строків поставки або недопоставки товару, постачальник сплатить покупцеві неустойку в 0,3% від вартості несвоєчасно поставленого (недопоставленого) товару за договором за кожен день прострочення, позивач просить стягнути з відповідача суму неустойки за період з 11.07.2014р. по 16.09.2014р. у сумі 90955,15 грн.

В свою чергу відповідач заперечує проти позовних вимог та зазначає, що у зв'язку з поставкою товару 04.04.2014р. та 09.05.2014р. відповідно у покупця виник обов'язок щодо його оплати. Проте, отримавши товар на загальну суму 153901,42 грн., позивач сплатив лише 42809,49 грн., а тому враховуючи, що зобов'язання зі сплати товару і до теперішнього часу не виконано відповідач зупинив виконання своїх зобов'язань щодо поставки товару.

Суд першої інстанції дійшовши висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, відмовив у їх задоволенні в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що на виконання умов договору поставки № ПКН-00015/Т-203 постачальник (ТОВ "Еколіс") здійснив поставку товару на адресу покупця (ПАТ "Азовзагальмаш"): за видатковою накладною № 122 від 04.04.2014 року на суму 78871,44 грн.; за видатковою накладною № 153 від 09.05.2014 року на суму 75029,98 грн. Загальна вартість поставленого на адресу покупця товару складає - 153 901,42 грн.

Відповідно ст. 529 Цивільного кодексу України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Однак, поставлена відповідачем частина товару на суму 153901,42 грн. була прийнята ПАТ "Азовзагальмаш" без зауважень та в повному обсязі. В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з якими-небудь претензіями щодо недопоставки товару або відмови від прийняття товару частинами.

Відповідно до умов договору, у зв'язку з поставкою товару у покупця (ПАТ "Азовзагальмаш") виник відповідний обов'язок щодо його оплати належним чином та у встановлений договором строк. Так, поставка, здійснена 04.04.2014 року, повинна бути оплачена покупцем в повному обсязі до 04.05.2014 року; поставка від 09.05.2014 року - до 08.06.2014 року.

Судом встановлено, що ПАТ "Азовзагальмаш" було оплачено отриманий товар лише на суму 42809,49 грн., а тому заборгованість позивача по сплаті поставленого на його адресу товару перед відповідачем склала 111091,93 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.01.2015р. у справі №910/28750/14 за позовом ТОВ "Еколіс" до ПАТ "Азовзагальмаш" та ТОВ "Арвест Трейдінг" про стягнення заборговнаості за договором поставки № ПКН-00015/Т-203 позов задоволено повністю, стягнуто солідарно з ПАТ "Азовзагальмаш" на користь ТОВ "Еколіс" 1050 грн. 00 коп. - основного боргу. Стягнуто солідарно з ТОВ "Арвест Трейдінг" на користь ТОВ "Еколіс" 1050 грн. 00 коп. - основного боргу. Стягнуто з ПАТ "Азовзагальмаш" на користь ТОВ "Еколіс" 111 091 грн. 93коп. - основного боргу, 14 060 грн. 01 коп. - пені, 1856 грн. 98коп. - 3% річних, 10793 грн. 76 коп. - інфляційних втрат та 2 679 грн. 27 коп. - судового збору за подання позовної заяви, 4 000 грн. - витрати на юридичну допомогу. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015р. у справі № 910/28750/14 рішення господарського суду міста Києва від 14.01.2015р. залишено без змін.

Відповідно до положень статті 35 Господарського процесуального кодексу обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказані обставини свідчать, що позивач станом на 04.05.2014 року та 08.06.2014 року мав просрочку перед відповідачем по оплаті отриманого товару.

З іншого боку, відповідно до умов договору відповідач повинен був здійснити поставку товару у повному обсязі до 10.07.2014 року.

Таким чином, на час виникнення просрочки у позивача по оплаті за отриманий товар, строк виконання зобов'язання по поставці товару у відповідача ще не закінчився.

У відповідності до положень ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасні повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Апеляційний господарський суд погоджується з судом першої інстанції та вважає, що зобов'язання сторін за договором мають усі характеристики зустрічних.

Так, уклавши відповідний договір, сторони в даному випадку визначили обов'язок постачальника поставити продукцію протягом певного часу - з 10.04.2014 року по 10.07.2014 року. Вказаний період часу, який було надано відповідачу для поставки товару, слід розуміти як відповідне право виконувати прийняті на себе зобов'язання частинами. У свою чергу, починаючи з першої поставки продукції (04.04.2014 року) у покупця (позивача) виник зустрічний обов'язок щодо її оплати.

Відповідно ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання.

Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Пряма взаємодія між простроченням позивача у зобов'язанні та об'єктивною неможливістю виконання своїх обов'язків відповідачем також визначається виходячи з того, що залишивши без належної оплати перші поставлені партії товару за договором, покупець фактично своїми протиправними діями зупинив виконання договору та поставив постачальника у такі обставини, за якими останній не міг виконати прийняті на себе зобов'язання з об'єктивних, не залежних від його волі причин.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналіз інформації, наявної у матеріалах справи, свідчить про те, що на момент вирішення даного спору рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2015р. по справі №910/28750/14 Публічним акціонерним товариством "Азовзагальмаш" належним чином не виконано, прийняті на себе зобов'язання щодо оплати товару здійснено не було, відповідні суми грошових коштів на користь ТОВ "Еколіс" не перераховано.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Харківської області від 06.04.2015р. у справі № 922/559/15 - скасуванню.

Керуючись статтями 85, 91, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.04.2015р. у справі №922/559/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 08.06.15р.

Головуючий суддя Фоміна В. О.

Суддя Здоровко Л.М.

Суддя Крестьянінов О.О.