КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Справа№ 910/25451/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Скрипки І.М.

Куксова В.В.

при секретарі судового засідання Д'якова Ю.Ю.

за участю представників:

від апелянта: Арделян Ю.В. за дов. № 1-5-д від 06.01.2015.

від позивача: Ситник С.І. за дов. № б/н від 08.06.2014.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Преса України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015.

у справі № 910/25451/14 (Картавцева Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт"

до Державного підприємства "Преса України"

про стягнення 24 755, 16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 у справі № 910/25451/14 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" до Державного підприємства "Преса України" про стягнення 24 755, 16 грн., задоволено частково, а саме стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 17 000 грн. 00 коп., 3 % річних у розмірі 615 грн. 35 коп., пеню в розмірі 1 173 грн. 04 коп., інфляційні втрати в розмірі 3 944 грн. 00 коп., витрати по сплаті за послуги адвоката в розмірі 2 754 грн. 87 коп., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням Державне підприємство "Преса України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення витрат по сплаті за послуги адвоката.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті за послуги адвоката задоволені частково, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Державного підприємства "Преса України" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Шаптали Є.Ю., суддів Скрипки І.М., Гончарова С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2015 колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 28.04.2015.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2015, у зв'язку з перебування судді Гончарова С.А. у відпустці сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді Скрипка І.М., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2015 колегією суддів в зазначеному складі прийнято справу № 910/25451/14 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Преса України" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015р., до провадження. Розгляд справи призначено на 02.06.2015.

26.05.2015 представник позивача подав до відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 02.06.2015 представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 у справі № 910/25451/14 в частині стягнення витрат по сплаті за послуги адвоката та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В судовому засіданні 02.06.2015 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву поданого під час апеляційного провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" (підрядник) та Державним видавництвом "Преса України" Державного управління справами (замовник) 26.09.2013 було укладено договір № 26/109 про надання послуг (далі - Договір), згідно з п.1.1 якого підрядник із застосуванням власних монтажних інструментів зобов'язався надати замовнику послуги з демонтажу, монтажу, налагодження та пуску поліграфічного обладнання, яке знаходиться в експлуатації замовника, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити належним чином надані послуги.

Сторонами, у додатку №1 до Договору погодили обсяг послуг, який надається підрядником за договором, місце надання послуг та вимоги до підготування місця виконання підрядником своїх обов'язків.

У відповідності до п.п.3.1, 3.2 Договору, ціна договору становить 17 000 грн. Ціна договору може бути змінена за взаємною письмовою згодою сторін.

Згідно з п. 10.1 даного Договору, останній набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання зобов'язань.

У додатку № 1 до Договору сторонами було погоджено обсяг послуг, які надаються в межах Договору.

Додатком визначено, що послуги за Договором надаються в два етапи, до першого відноситься: огляд обладнання перед демонтажем, демонтаж вузлів і агрегатів обладнання, підготовка обладнання і його складових вузлів і агрегатів до транспортування, переміщення обладнання і його складових вузлів і агрегатів із зони демонтажу до зони завантаження на транспортний засіб, розміщення обладнання і його складових вузлів і агрегатів на транспортному засобі; до другого етапу належать: переміщення обладнання з зони розвантаження в зону монтажу, монтаж обладнання і його складових вузлів і агрегатів, проведення пусконалагоджувальних робіт, тестування обладнання після монтажу.

Як вбачається з умов п. 2.2 Договору результатом наданих послуг є обладнання, налагоджене та пущене в експлуатацію за адресою монтажу, яке працює не гірше, ніж до початку проведення робіт по демонтажу.

Сторонами, у розділі 4 Договору погоджено порядок здійснення оплати, а саме визначено, що замовник зобов'язується оплатити підряднику ціну договору у наступному порядку:

- 30% від ціни Договору замовник сплачує протягом 7 календарних днів з дати підписання Договору;

- 40% від ціни Договору Замовник сплачує протягом 7 календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі послуг по завершенню першого етапу надання послуг згідно Додатку №1;

- 30% від ціни Договору сплачуються замовником протягом 7 календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі послуг по завершенню другого етапу надання послуг згідно Додатку №1.

Відповідачем, на виконання вимог Договору прийнято виконаний позивачем перший етап договірних робіт, що підтверджується актом приймання-передачі послуг по завершенню першого етапу надання послуг від 01.11.2013 згідно Договору від 26.09.2013 № 26/109 на суму 6 800, 00 грн. Вказаний акт підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Також, 07.11.2013 відповідач прийняв виконаний позивачем другий етап договірних робіт, що підтверджується актом приймання-передачі послуг по завершенню другого етапу надання послуг від 07.11.2013 згідно договору від 26.09.2013 № 26/109 на суму 10 200, 00 грн. Вказаний акт також підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Місцевим господарським судом та апеляційним господарським судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем прийнятих робіт за Договором, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 17 000, 00 грн.

Разом з цим, позивач нарахував відповідачеві 3 944, 00 грн. втрат від інфляції, 3 195, 63 грн. пені, 615, 53 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Таким чином, внаслідок укладення Договору про надання послуг № 26/109 від 26.09.2013 між сторонами виникли цивільні права та обов'язки.

Укладений між сторонами договір про надання послуг за своєю правовою природою є договором підряду.

Згідно з ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції встановлено, що свої зобов'язання за Договором позивач виконав належним чином, що підтверджується підписаними представниками сторін зазначеними вище актами приймання-передачі послуг. Однак відповідач свій обов'язок щодо оплати коштів за виконані позивачем роботи за Договором не виконав.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що термін сплати за виконані позивачем роботи, як того вимагає розділ 4 Договору, обчислюється протягом 7 днів з моменту підписання акту приймання-передачі послуг окремо щодо першого та другого етапів відповідно.

Беручи до уваги викладене, кінцевим днем оплати за актом приймання-передачі послуг від 01.11.2013 на суму 6 800,00 грн. є 08.11.2013, за актом приймання-передачі послуг від 07.11.2013 на суму 10 200, 00 грн. - 14.11.2013.

З матеріалів справи вбачається, що сума основного боргу у розмірі 17 000,00 грн. відповідачем сплачена не була. Отже, відповідачем не виконано своїх зобов'язань за Договором щодо оплати наданих послуг.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми основної заборгованості в розмірі 17 000, 00 грн.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача пені, апеляційний господарський суд зазначає насутпне.

У відповідності до умов п.7.3 Договору за порушення замовником строків оплати належним чином наданих послуг, останній сплачує підряднику пеню в розмір подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла під час прострочення, від суми простроченого платежу за кожний день всього часу прострочення до дати фактичної оплати чи дня пред'явлення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

У відповідності до розрахунку позивача сума пені становить 3 195, 63 грн. та обчислюється відносно суми 6 800 , 00 грн. (акт від 01.11.2013) за період з 09.11.2013 по 14.11.2013; відносно суми 17 000, 00 грн. (акт від 01.11.2013 та акт від 07.11.2013) з 15.11.2013 р. по 17.11.2014.

Суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок позивача, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Вказаним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п.2.6 Постанови №14 від 17.12.2013 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміст укладеного між сторонами договору та зазначення про нарахування пені до дати фактичної оплати чи до звернення до суду, не свідчить про наявність у сторін волі щодо погодження відмінного, ніж визначено ст.232 Господарського кодексу України, строку нарахування неустойки. Разом з тим, судами враховано, що нормою ст.252 Цивільного кодексу України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Умовами Договору способу іншого строку нарахування неустойки, передбаченого чинним цивільним законодавством України, не визначено.

Таким чино, враховуючи, що на підставі узгоджених сторонами умов договору не можливо дійти однозначного висновку про наявність у сторін взаємного волевиявлення на зміну передбаченого ст.232 Господарського кодексу України строку нарахування пені, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про обмеження періоду нарахування неустойки шістьма місяцями.

Отже, кінцевим днем нарахування пені за актом від 01.11.2013 є 08.05.2014, за актом від 07.11.2013 - 14.05.2014.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний суд зазначає, що розрахунок пені за вказаний період здійснений місцевим господарським судом є вірним та становить 1 173, 04 грн., тому позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню частково, у зазначеній сумі.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до розрахунку позивача сума 3% річних обчислюються по кожному акту по 26.01.2015 включно та становить 615, 53 грн.

В свою чергу сума інфляційних втрат обчислюється за період з листопада 2013 по грудень 2014 та становить 3 944, 00 грн.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок позивача 3% річних зазначає, що місцевим господарським судом вірно зроблено перерахунок та підлягає стягненню сума в розмірі 615, 35 грн.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інфляційні втрати за вказаний період становлять 4 376, 63 грн., але позивачем заявлено меншу суму, а суд не вправі виходити за межі позовних вимог, тому вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню повністю в розмірі 3 944, 00 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, на правову допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У відповідності до договору на юридичне обслуговування від 12.05.2014, укладеного між ТОВ "Поліграфімпорт" (Клієнт) та Адвокатом Левчуком Ю.О. (Адвокат), зокрема, п.1.1. Адвокат зобов'язується надавати клієнту відповідно до його звернень у погодженій сторонами формі в обговорений строк юридичні послуги.

Як передбачено п. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України витрати які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

У відповідності до абз. 3 пункту 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 14.12.2007 N01-8/973 "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права" у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Відповідно до рахунку-фактури № 1 від 15.01.2015, адвокат Левчук Ю.О. зобов'язався здійснити підготовку судових документів, представництво інтересів ТОВ "Поліграфімпорт" по спору з ДВ "Преса України" за договором № 26/109 від 26.09.2013 на суму 3 000, 00 грн.

З платіжного доручення №9544 від 15.01.2015 ТОВ "Поліграфімпорт" 15.01.2015 сплатило грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн. на користь адвоката Левчука Ю.О., з призначенням платежу, як оплата за юридичні послуги згідно з договором та рах/фактурою № 1 від 15.01.2015.

Як передбачено вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення вимог про компенсацію витрат на правову допомогу, в межах задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Державного підприємства "Преса України", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 у справі № 910/25451/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Преса України" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 у справі № 910/25451/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 у справі № 910/25451/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/25451/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді І.М. Скрипка

В.В. Куксов