ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2015 р. Справа№ 914/1298/15

За позовом: Публічного акціонерного товариста "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицького, м. Львів

про стягнення 115 563, 07 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: Станішевський І.С.- представник

від відповідача: Кравець В.Ю. - представник

Зміст ст. 22 ГПК України представникам сторін роз'яснено.

Розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариста "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицького про стягнення 115 563, 07 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.04.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 07.05.2015 року.

В судовому засіданні оголошувалася перерва.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві та усних поясненнях.

Представник відповідача в судові засідання з'явився, подав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не заперечив, однак просив зменшити розмір пені на 50%.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товаристо "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося в господарський суд з позовом до Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицького про стягнення 115 563, 07 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 28.01.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач) та Львівським національним університетом ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицького (надалі - відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/3517-ТЕ-21 (надалі - договір). Відповідно до умов договору позивач зобов'язується поставити відповідачу імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України»), а відповідач зобов'язаний прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 2.1 цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. Використання газу відповідачем для інших потреб не є предметом цього договору.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача протягом січня-грудня 2013 р. природній газ у обсязі 315, 8 тис. куб. м. на загальну суму 390 214, 89 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 р. на суму 74 591, 67 грн.; від 28.02.2013 р. на суму 71 492, 78 грн.; від 31.03.2013 р. на суму 84 648, 95 грн.; від 30.04.2013 р. на суму 28 105, 90 грн.; від 24.01.2014 р. на суму 6 434, 71 грн. (спожитий у жовтні 2013 р.); від 24.01.2014 р. на суму 46 280, 22 грн. (спожитий у листопаді 2013 р.) та від 24.01.2014 р. на суму 78 660, 66 грн. (спожитий у грудні 2013 р.).

Згідно п. 4.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газу здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Незважаючи на виконання позивачем своїх зобов'язань щодо поставки газу, відповідач свої зобов'язання щодо оплати за природний газ виконав частково, сплативши позивачу 311 554, 23 грн., у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 78 660, 65 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Крім, стягнення основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача, на підставі п. 7.3 договору, пеню в розмірі 15 844, 80 грн. та відповідно до ст. 625 ЦК України, 3 % річних в розмірі 4 144, 61 грн. і інфляційні втрати в розмірі 16 913, 01 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи з наступних мотивів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 ГК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що 28.01.2013 р. між сторонами укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/3517-ТЕ-21, відповідно до умов якого позивач зобов'язаний поставити відповідачу імпортований природний газ, а відповідач зобов'язаний прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 2.1 цього договору.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача протягом січня-грудня 2013 р. природній газ у обсязі 315, 8 тис. куб. м. на загальну суму 390 214, 89 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 р. на суму 74 591, 67 грн.; від 28.02.2013 р. на суму 71 492, 78 грн.; від 31.03.2013 р. на суму 84 648, 95 грн.; від 30.04.2013 р. на суму 28 105, 90 грн.; від 24.01.2014 р. на суму 6 434, 71 грн. (спожитий у жовтні 2013 р.); від 24.01.2014 р. на суму 46 280, 22 грн. (спожитий у листопаді 2013 р.) та від 24.01.2014 р. на суму 78 660, 66 грн. (спожитий у грудні 2013 р.).

Згідно п. 4.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газу здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач свої зобов'язання, щодо оплати за поставлений йому газ виконав частково, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 78 660, 65 грн.

Щодо посилання відповідача на те, що його вини в простроченні оплати заборгованості немає, оскільки Міністерство аграрної політики України не виділило цих коштів відповідачу, суд не погоджується з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Тому, відсутність фінансування, в той час коли товар поставленний і прийнятий відповідачем, не може бути підставою для звільнення відповідача від обов'язку щодо їх оплати.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

В частині стягнення 3 % річних в розмірі 4 144, 61 грн. та інфляційних втрат в розмірі 16 913, 01 грн. суд вважає, що розраховані вони вірно, тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частинами першою і третьою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.3. договору, у разі порушення покупцем умов п. 4.1 договору, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі п. 7.3 договору позивачем була нарахована відповідачу пеня в розмірі 15 844, 80 грн. Суд вважає, що нарахування пені позивачем проведено відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи із приписів вказаних вище норм та враховуючи, що відповідач фінансується за рахунок бюджетних коштів та не є організацією, метою якої є отримання прибутку, а також те, що, судом враховані також інтереси позивача, зокрема, боржник не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань, а в даному випадку йдеться лише про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, тому суд вважає за необхідне, як виняток, зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 50 %, відтак сума пені, яка підлягає стягненню становить 7 922, 40 грн.

Зважаючи на те, що спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір покладається на відповідача повністю.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд,-

в и р і ш и в :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького (79010, м. Львів, вул. Пекарська, 50, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) суму в розмірі 109 951, 93 грн., з них:

- 78 660, 65 грн. основного боргу;

- 7 922, 40 грн. пені;

- 4 144, 61 грн. 3% річних;

- 16 913, 01 грн. інфляційних втрат;

- 2 311, 26 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 29.05.2015 року.

Суддя Манюк П.Т.