ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Справа №921/113/15-г/1

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від прокуратури - Яворський Я.Т.

від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» - Козак Н.В.

від ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» - не з'явився

від ПП «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» (скаржника) - Кметик Я.С.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба», б/н від 16.04.2015 року

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 30.03.2015 року (підписане 06.04.2015 року), суддя Чопко Ю.О.

у справі №921/113/15-г/1

за позовом Заступника прокурора Тернопільської області в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз», м. Тернопіль

до відповідача Приватного підприємства «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба», с. Нова Могильниця Теребовлянського району Тернопільської області

про стягнення заборгованості в сумі 652593,69 грн.

в с т а н о в и в :

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 30.03.2015 року по справі №921/113/15-г/1 позов Заступника прокурора Тернопільської області, заявлений в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» задоволено: присуджено до стягнення з Приватного підприємства «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» 4848,37 грн. - 3% річних, 28314,38 грн. - інфляційних втрат та 40403,09 грн. - пені. Провадження у справі в частині стягнення 579027,85 грн. основного боргу - припинено.

Рішення суду мотивоване тим, що заборгованість відповідача перед ПАТ по газопстачанню та газифікації «Тернопільгаз» в частині нарахованих сум 3% річних, інфляційних втрат та пені підставна та обґрунтована, оскільки матеріалами справи підтверджено несвоєчасну оплату відповідачем за отриманий природній газ по договору №14/с-012 від 31.05.2013 року. Разом з тим, у зв'язку із сплатою відповідачем в процесі розгляду справи місцевим господарським судом основного боргу в розмірі 579027,85 грн. та відсутності заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд першої інстанції в цій частині провадження у справі припинив на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Приватне підприємство «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 30.03.2015 року у справі №921/113/15-г/1 скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині в повному обсязі. При цьому, скаржник посилається на порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, наголошує, що з моменту звернення позивача до суду з позовом відповідачем в добровільному порядку до закінчення слухання справи погашено основну суму заборгованості, що складала 579027,85 грн., що підтверджується матеріалами справи. Поряд з тим, апелянт зазначає, що в ході слухання справи представником ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» не зверталось уваги на обов'язкове стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені. Поряд з цим, скаржник не заперечує факт прострочення виконання зобов'язання, однак посилається на наявність умов для зменшення розміру 3% річних, інфляційних втрат та пені, посилаючись при цьому на важке матеріальне становище підприємства.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні вимоги, викладені в апеляційній скарзі, підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 30.03.2015 року у справі №921/113/15-г/1 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову в позові в цій частині.

Прокурор та представник позивача (ПАТ «НАК «Нафтогаз України») в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечили, просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача (ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз») в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. справи 64). Слід зазначити, що 02.06.2015 року від останнього на адресу суду надійшло заперечення на апеляційну скаргу (вих.№01/870 від 29.05.2015 року), в яких позивач вказує, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування - відсутні, оскільки матеріалами справи встановлено та відповідачем не оспорюється факт несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобов'язань згідно укладеного договору, оплата за отриманий природний газ здійснювалась з порушенням строків, передбачених договором. Разом з тим, щодо вимоги відповідача про скасування пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, зазначає, що відповідач не надав суду першої інстанції жодних доказів, які підтверджують винятковість обставин для зменшення розміру пені, також таких доказів не долучено і до апеляційної скарги.

Суд, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, в тому числі скаржника, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 31.05.2013 року між ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» (в тексті договору - постачальник) та ПП «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» (в тексті договору - споживач) укладено типовий договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №14/с-012, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 постачальник постачає природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п.2.1 договору договірні обсяги постачання газу споживачу наводяться в додатку №2 до договору, згідно з яким, обсяг постачання природного газу споживачу для власного споживання у 2014 році встановлено на серпень - 20 тис. куб. м, вересень - 20 тис. куб. м, жовтень - 40 тис. куб. м, листопад - 40 тис. куб. м, грудень - 40 тис. куб. м.

Згідно з п.п.2.6, 2.7 Договору послуги з постачання газу підтверджуються підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється за даними вузлів обліку, визначених у додатку 1 до договору. Постачальник до 5-го числа, наступного за звітним місяцем, направляє споживачу два примірники акта приймання-передачі газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою постачальника.

За умовами п.п.2.8, 2.9 Договору споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу. Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Пунктами 4.1, 4.2 Договору сторони погодили, що споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг за цінами, що встановлюються національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики. У випадках передбачених законодавством, до ціни на природний газ додається: збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природній газ; тариф на транспортування газу магістральними трубопроводами, тариф на транспортування газу розподільчими трубопроводами, тариф на постачання газу за регульованим тарифом, податок на додану вартість.

Сторони домовились, що ціна газу розрахована відповідно до п.п.4.1, 4.2 договору є обов'язковою для сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість газу застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за газ згідно з умовами договору (п.4.4 Договору).

Разом з тим, відповідно до п.4.5 Договору розрахунковий період за договором становить один місяць - з 9.00 години першого дня місяця до 9.00 години першого дня наступного місяця включно. Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначену згідно з розділом 3 договору. Загальна сума вартості договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу споживачу.

Згідно п.4.6 Договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовими та/або плановими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати відповідно до додатка №2 до договору. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим. У разі збільшення підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату додатково заявлених обсягів газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу в установленому договором порядку.

Пунктом 10.1 Договору сторони погодили, що останній набирає чинності з дати його підписання та укладається на строк до 31.12.2013 року. Договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Типовий договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №14/с-012 від 31.05.2013 року та Додатки №1, №2 до нього підписано уповноваженими представниками сторін, а їх підписи скріплено печатками юридичних осіб - сторін договору.

На виконання умов Договору, ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» поставило відповідачу у серпні, вересні, жовтні та листопаді 2014 року природний газ у об'ємах: 4890 м3, 12206 м3, 82206 м3, 323212 м3 відповідно, загальною вартістю 2 829 027,85 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу за серпень, вересень, жовтень та листопад 2014 року, копії яких містяться у матеріалах справи.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства, свої зобов'язання по оплаті вартості отриманого природного газу за серпень, вересень, жовтень, листопад 2014 року виконав частково, перерахувавши постачальнику 2 230 000 грн. Відтак, заборгованість відповідача перед ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» станом на день подання позову становила 579027,85 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання за договором №14/с-012 від 31.05.2013 року позивачем нараховано відповідачу 4848,37 грн. - 3% річних, 28314,38 грн. - інфляційних втрат та 40403,09 грн. - пені.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що відповідач визнав основну заборгованість в розмірі 579027,85 грн. та погасив її повністю в процесі розгляду справи судом першої інстанції, що підтверджується копіями банківських виписок, з огляду на що, місцевий господарський суд, на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, правомірно припинив провадження у справі в частині стягнення з відповідача 579027,85 грн. - основного боргу.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання щодо оплати поставленого природного газу, позивач просить суд стягнути з відповідача 4848,37 грн. - 3% річних, 28314,38 грн. - інфляційних втрат та 40403,09 грн. - пені.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, відповідно до ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Забезпечення виконання зобов'язання, зокрема неустойкою, передбачено ч.1 ст.546 ЦК України, а статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6.1 договору №14/с-012 від 31.05.2013 року за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань сторони несуть відповідальність згідно з цим договором і чинним законодавством України.

Згідно п.6.2.2 Договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Разом з тим, відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З огляду на наведені вище положення законодавства та умови укладеного між сторонами договору на постачання природного газу, перевіривши розрахунки 3% річних, інфляційних втрат та пені, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з Приватного підприємства «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» 4848,37 грн. - 3% річних, 28314,38 грн. - інфляційних втрат та 40403,09 грн. - пені, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу №14/с-012 від 31.05.2013 року.

Разом з тим, не береться до уваги вимога скаржника про скасування на підставі ст.83 ГПК України нарахованих 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вказана стаття передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), проте, вказана норма не може застосовуватися для зменшення розміру 3% річних та інфляційних нарахувань, нарахування яких передбачено ст.625 ЦК України.

Слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Щодо вимоги відповідача про зменшення суми неустойки (пені), колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Пунктом 3 ч.1 ст.83 ГПК України передбачено право господарського суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Відповідно до п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Доводи відповідача про зменшення розміру пені через тяжкий фінансовий стан підприємства, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки частиною 2 ст.218 ГК України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності, поряд з цим, відповідачем не надано суду першої інстанції жодних доказів, які б підтверджували наявність виняткових обставин для зменшення розміру пені, разом з тим, таких доказів не долучено і до апеляційної скарги.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України, кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем протилежного не доведено.

В силу положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Поряд з тим, не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів (ст.617 ЦК України).

Враховуючи те, що відповідач, звернувшись до суду з клопотанням про зменшення розміру пені, не надав жодних доказів, які спростовують позовні вимоги чи звільняють його від відповідальності, а також доказів наявності виняткових обставин, які призвели до порушення ним договірного зобов'язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення виконання ним зобов'язання та інших обставин, з якими законодавець пов'язує право суду на зменшення штрафних санкцій, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав в даному випадку для зменшення розміру пені.

У зв'язку з наведеним вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з Приватного підприємства «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» 4848,37 грн. - 3% річних, 28314,38 грн. - інфляційних втрат та 40403,09 грн. - пені, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу №14/с-012 від 31.05.2013 року, а також припинення, на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, провадження у справі в частині стягнення з відповідача 579027,85 грн. - основного боргу, у зв'язку із сплатою відповідачем вказаної суми боргу під час розгляду справи місцевим господарським судом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 30.03.2015 року по справі №921/113/15-г/1 прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду, в порядку ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 30.03.2015 року по справі №921/113/15-г/1 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №921/113/15-г/1 повернути до господарського суду Тернопільської області.

Повну постанову складено 08.06.2015 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

Бонк Т.Б.