Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "04" червня 2015 р. Справа № 906/579/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Файдюк С.М. - в.о. директора ( наказ №75 к від 06.05.2015р.).

від відповідача: Скиданчук І.В.- дов. №3 від 05.01.2015р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Червоногранітний кар'єр"

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 127197,80 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №10 від 24.03.2014р. в сумі 127197,80 грн., з яких 80000,00 грн. - основний борг, 8065,75 грн. - пеня, 36640,00 грн. - втрати від інфляції та 2492,05 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду від 20.04.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 18.05.2015р.

Ухвалою суду від 18.05.2015р. розгляд справи відкладено до 04.06.2015р.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач, відповідно до письмового відзиву (а.с. 66-67), визнав позовні вимоги частково.

В судовому засіданні представник відповідача повідомила, що перед позивачем має місце заборгованість за договором поставки № 10 від 24.03.2014р. в сумі 80000,00грн., та не заперечила щодо інфляційних нарахувань та 3% річних.

Разом з тим, представник відповідача заперечила проти нарахування позивачем пені, оскільки, позивач здійснив нарахування пені за період, більший ніж передбачено ст. 232 ГК України.

Крім того вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 8065,75грн.

Також представник відповідача подала до суду клопотання про зменшення розміру пені, посилаючись на важке фінансове становище підприємства та значну заборгованість підприємства, у тому числі по обов'язковим платежам та заробітній платі (а.с. 86).

Представник позивача у вирішенні питання щодо зменшення розміру пені поклався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

24.03.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Червоногранітний кар'єр" (постачальник, позивач) та Філією "Володарсько-Волинський Райавтодор" ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України" (в покупець, відповідач) укладено договір поставки № 10 (а.с. 11-15).

Відповідно до п. 1.1 Договору, позивач зобов'язався виготовляти та систематично поставляти і передавати у власність відповідачу, визначений цим Договором товар, а відповідач зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), визначаються видатковими накладними, що підписуються між сторонами та є додатками до цього договору, або специфікаціями (п. 1.2 Договору).

За умовами п. 1.4 Договору, загальна сума договору складає 80000,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно п.п. 2.1, 2.2 Договору, поставка товару постачальником здійснюється на умовах EXW- склад продавця с. Черногранітне. Поставка товару здійснюється протягом дії договору за потребою покупця при умові наявності товару на складі постачальника.

Датою відвантаження товару є дата виписки видаткової накладної (п. 2.5 Договору).

Пунктом 6.1 Договору, сторони визначили, що покупець оплачує товар за цінами, що визначені за одиницю товару в рахунку.

Відповідно до п.7.1, розрахунки за товар здійснюються готівкою шляхом внесення грошових коштів до каси підприємства або в безготівковому порядку шляхом 100% попередньої оплати покупцем на банківський рахунок постачальника, зазначений в цьому договорі, вартості товару протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати підписання договору.

На виконання умов договору позивач на підставі видаткової накладної № 463 від 124.03.2014р. (а.с 17) поставив відповідачу відсів гранітний в кількості 10 тис. тонн, загальною вартістю 80000,00грн.

Відповідач свої зобов'язання за договором щодо оплати отриманого товару не виконав.

28.10.2014р. позивачем відповідачу була пред'явлена претензія за № 1014/24 з вимогою про сплату боргу за отриманий товар в сумі 80000,00грн. протягом 10 днів з моменту отримання претензії (а.с. 20).

Відповідач вимоги претензії від 24.09.2014 р. не виконав, заборгованість не оплатив.

За приписами п. 9.2 Договору, за прострочення оплати покупець сплачує постачальнику неустойку (пеню) в розмірі 0,1% простроченого платежу за кожний день прострочення.

На підставі вищезазначеного пункту договору позивач заявив до стягнення з відповідача 8065,75грн. пені.

Крім того, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 36640,00грн. інфляційних та 2492,05грн. 3% річних.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ст.173 ГК України).

За ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки № 10 від 24.03.2015р.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Так, матеріалами справи підтверджується факт поставки відповідачу відсіву на підставі видаткової накладної № 463 від 24.03.2014р. та довіреності № 30 від 24.03.2015р. на загальну суму 80000,00грн., що вказує на належне виконання зобов'язання з боку позивача.

Порядок проведення покупцем розрахунків визначено п.7.1 договору, а саме шляхом 100% попередньої оплати протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати підписання договору.

За приписами ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 ЦК України, частиною 1 якої визначено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок (ч.4 ст. 538 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, яка є спеціальною у правовідносинах купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, враховуючи приписи ст. 692 ЦК України, у відповідача виник обов'язок оплатити товар після його прийняття згідно видаткової накладної, тобто 25.03.2014р.

Навіть незважаючи на письмову вимогу, яка була пред'явлена позивачем 28.10.2014р. та отримана відповідачем 31.10.2014р. (Філія "Володарсько-Волинський райавтодор") та 03.11.2014р. (ДП "Житомирський облавтодор"), відповідач свої зобов'язання не виконав.

Станом на день вирішення спору заборгованість відповідача не змінилась та становить 80000,00 грн., що, зокрема, вбачається з акту звірки розрахунків, підписаного сторонами (а.с. 19) та не заперечується самими сторонами.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 80000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені в розмірі 8065,75 грн. за період з 14.04.2014р. по 30.09.2014р., господарський суд враховує наступне.

Відповідно до норм ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Як вбачається з розрахунку позивача (а.с. 24), пеня в сумі 8065,75 грн. розрахована за 170 днів, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ за період з 14.04.2014р. по 30.09.2014р.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як наголошувалось вище, зобов'язання оплатити, отриманий товар у відповідача виникло 25.03.2014р. Оскільки відповідач не виконав покладеного на нього обов'язку щодо оплати товару, право на нарахування пені у позивача виникло з 26.03.2014р.

Враховуючи приписи ч.6 ст. 232 ГК України, правомірним періодом нарахування пені є період з 26.03.2014 по 25.09.2014р.

Таким чином, враховуючи початок періоду нарахування пені, який визначив для себе позивач - 14.04.2014р та дату закінчення періоду нарахування пені, встановлену судом - 25.09.2014р., суд здійснив власний розрахунок саме за період з 14.04.2014 р. по 25.09.2014 р., згідно якого пеня становить 7791,78грн.

Таким чином, в частині стягнення 273,97 грн. пені (8065,75грн. - 7791,78 грн.) слід відмовити за безпідставністю вимог.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної заяви до вимоги про стягнення пені, то суд зазначає наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення пені встановлено скорочену позовну давність - один рік.

Згідно відтиску поштового штемпеля на поштовому конверті (а.с. 28), позовні матеріали направлені до суду 14.04.15. Початковою датою нарахування пені позивач визначив -14.04.2014р. Тобто вимога про стягнення пені, заявлена в межах строку позовної давності. Тому доводи відповідача є цій частині є безпідставними.

Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення 7791,78 грн. пені, місцевий господарський суд, скориставшись правом передбаченим статтею 83 ГПК України зменшує її розмір до 3895,89 грн., враховуючи наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Вирішуючи питання зменшення розміру пені, суд бере до уваги важке фінансове становище відповідача, яке полягає у значній кредиторській заборгованості в розмірі 20109,30тис. грн., на яку кредитори також нараховують штрафні санкції, інфляційні та 3% річних. Відповідач має заборгованість по обов'язковим платежам до бюджету та заробітній платі на загальну суму 15516 тис. грн.

З огляду на встановлені в ході розгляду спору обставини господарської діяльності відповідача, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов'язання, тяжкий фінансовий стан останнього, а також те, що відповідачем є державне підприємство, ступінь вини останнього, причини неналежного виконання зобов'язання у вигляді наявності великої кредиторської заборгованості, відсутність тяжких наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, з метою виконання судового рішення, суд керуючись п. 3 ст. 83 ГПК України задовольняє клопотання відповідача та зменшує розмір пені на 50% до 3895,89 грн.

Стягнення 50% від правомірно заявленої в позові неустойки та задоволення позовних вимог в частині основного боргу, трьох процентів річних та інфляційних суд вважає достатнім для забезпечення права позивача на компенсацію за затримку відповідачем оплати отриманого товару.

Аналогічна позиція містяться у постановах Вищого господарського суду України від 23 березня 2015 року в справі № 904/8411/14, від 24 березня 2015 року в справі № 908/3708/14.

Щодо вимоги про стягнення 8065,75 грн. інфляційних та 2492,05грн. 3% річних, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позивача, інфляційні нараховані за період з квітня 2014р. по березень 2015р. на суму заборгованості 80000,00грн., які становлять 36640,00грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних та 3% річних судоми встановлено, що їх нараховано арифметично вірно, відповідно до умов договору та норм чинного законодавства, тому суд задовольняє вказані вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, задоволенню підлягають позовні вимоги на загальну суму 123027,94 грн. з яких: 80000,00грн.- основний борг, 3895,89 грн. - пеня, 36640,00 грн.- інфляційні, 2492,05 грн. - 3% річних.

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, витрати по сплаті судового збору згідно ча ст.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства ДАК "Автомобільні дороги України" ( 10003, м.Житомир, вул. Перемоги,75, ідентифікаційний код 32008278)

на користь Товариства з обмеженою відповідальність "Червоногранітний кар'єр" (12135, Житомирська область, Володарсько-Волинський район, с. Червоногранітне, вул. Леніна,1, ідентифікаційний код 38215180)

- 80000,00грн. основного боргу;

- 3895,89 грн. пені;

- 36640,00 грн. інфляційних;

- 2492,05 грн. 3% річних;

- 2538,49 грн. судового збору.

4. В частині стягнення 273,97 грн. пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.06.15

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- відповідачу (рек.з пов.).