ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.06.2015 Справа № 907/399/15

Розглянувши матеріали справи

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Фоззі-Фуд", м. Вишневе Київської області

До відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород

Про стягнення 9133,47 грн.

Суддя Журавчак Л.С.

За участі представників сторін:

від позивача - Самолюк М.В., предст. за дов. від 20.03.15 №315/03-УРБ-15;

від відповідача - не з"явився;

СУТЬ СПОРУ: стягнення 9133,47 грн., в т. ч. 6240 грн. боргу за договором суборенди частини нежитлового приміщення, 1711,46 грн. пені, 558,01 грн. річних та 624 грн. штрафу

Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Вважає, що заборгованість відповідача по орендній платі підтверджена матеріалами справи, зокрема, договором №287-3 суборенди частини нежитлового приміщення від 6 квітня 2012 року, актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.05.2012 року та Додатковою угодою №2 від 06.04.2012

Відповідач витребуваних судом документів не подав, у судове засідання не з"явився, хоча і був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, тому справу розглянуто за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В С Т А Н О В И В:

06 квітня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю „Фоззі-Фуд" (орендар) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (суборендар) було укладено договір №287-3 суборенди частини нежитлового приміщення, що належить орендодавцю на праві оренди відповідно до договору оренди №95-Р від 18.03.10, згідно з умовами якого орендар передав, а суборендар прийняв у тимчасове користування частину нежитлового приміщення площею 104,0 кв.м у торговельному об"єкті орендаря згідно із доданою схемою, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а також устаткування, позначене в акті приймання-передачі з метою організації торгівлі товарами (роботами, послугами), що є власністю суборендаря та вказані в Додатку №2 до даного Договору. Об"єкт суборенди знаходиться у користуванні орендаря і орендар має дозвіл власника нежитлового приміщення на передачу об"єкта в суборенду.

Передача приміщення та прийом його суборендарем підтверджені двостороннім актом від 01.05.2012р.

Відповідно до п. 3.1 Договору (в редакції відповідно до Додаткової угоди №2 від 06.04.12) розмір місячної плати за суборенду (з 1 числа поточного календарного місяця по 1 число наступного календарного місяця) становить 6240 грн. Вказаний розмір плати за суборенду є базовою ставкою, яка враховує витрати орендаря, пов"язані із утриманням об"єкта суборенди, в тому числі зі сплатою комунальних послуг, податків та обов"язкових платежів.

Перший платіж за суборенду здійснюється протягом одного банківського дня від дня укладення цього Договору (п. 3.3 Договору).

Згідно з розділом 7 Договору у випадку несвоєчасного перерахування сум, зазначених у ст. 3 Договору, суборендар сплачує орендарю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми сплати за кожний день прострочення платежу. При цьому орендар має право розірвати договір з моменту, коли таке порушення було допущено, а по закінченню поточного оплачуваного періоду, самостійно звільнити об"єкт суборенди від майна суборендаря.

31 травня 2012 року в односторонньому порядку повернено об"єкт суборенди, про що складено акт прийому - повернення частини нежилого приміщення до договору №287-3 суборенди.

Всупереч вимогам пункту 3.3. Договору суборендар не сплатив орендарю в обумовлений строк 6240 грн. перший платіж по орендній платі. Не відреагував він і на направлені йому позивачем претензії №955/03 від 10.08.12 та №234/03 від 16.02.15, в зв"язку з чим товариство звернулося в суд з вимогою про стягнення вказаної суми в примусовому порядку.

Крім суми боргу, позивач відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував та поставив вимогу про стягнення з відповідача 558,01 грн.(3%) річних.

Відповідно до п. п. 7.1, 7.2 Договору відповідачу нараховано також за період з 31.03.2014 по 31.03.2015 за прострочення платежу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ всього на суму 1711,46 грн. та штраф в розмірі 10% місячної плати за суборенду-624 грн.

Дослідивши зібрані у справі докази та вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. ч. 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримав в оренду по акту приймання-передачі частину нежитлового приміщення в травні 2012 року, за що повинен був сплатити 6240 грн. Доказів оплати вказаної суми відповідачем суду не надано, а тому вона підлягає стягненню в повному обсязі в примусовому порядку.

Судом перевірено також нарахування позивачем 3(%) річних, які теж підлягають стягненню з відповідача на підставі згаданої норми.

Оскільки за порушення зобов'язання встановлено штраф, він підлягає стягненню на підставі ст. ст. 549, 551, 624 Цивільного кодексу України та ст. ст. 230-232 Господарського кодексу України.

Вимога ж про стягнення з відповідача 1711,46 грн. пені за період з 31.03.2014 по 31.03.2015 року задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Пунктом 2.5 Постанови Пленуму вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" також роз"яснено, що стосовно пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що позивачем при нарахуванні пені не враховано вимоги ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України стосовно шестимісячного обмеження нарахування пені, а також п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" стосовно початку нарахування пені (позивачем нараховано пеню з 31.03.2014, тоді як початковий момент такого нарахування є 08.04.2012), в зв"язку з чим в задоволенні вимоги про її стягнення належить відмовити.

Таким чином, з відповідача належить стягнути на користь позивача 7422,01 грн., в т. ч. 6240 грн. боргу за договором суборенди частини нежитлового приміщення, 558,01 грн. річних та 624 грн. штрафу, відмовивши в решті позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України належить покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 1484,65 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 526, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 283, 286 Господарського кодексу України, ст. ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Фоззі-Фуд" (08132 Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, 5, код 32294926) суму 7422,01 грн. (сім тисяч гривень чотириста двадцять дві гривні 01 коп.), в т. ч. 6240 грн. боргу за договором суборенди частини нежитлового приміщення, 558,01 грн. річних, 624 грн. штрафу, а також 1 484,65грн. ( одна тисяча чотириста вісімдесят чотири гривні 65 коп. ) на відшкодування судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 08.06.15

Суддя Л.С. Журавчак