ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"19" травня 2015 р. Справа № 911/1230/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Подільський Енергоконсалтинг»,

м. Вінниця

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Пісківський завод скловиробів»,

смт. Пісківка Бородянського району

про стягнення 1487 747,74 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: Короновський Ю.М, уповноважений, довіреність від 24.02.2015р. б/н;

від відповідача: Ричек В.В., уповноважений, довіреність від 28.11.2014р. б/н;

СУТЬ СПОРУ :

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Подільський Енергоконсалтинг», м. Вінниця, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 18.03.2015р. до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Пісківський завод скловиробів», смт. Пісківка Бородянського району, в якому просив стягнути з відповідача 1487747,74 грн. заборгованості за договором генерального підряду від 06.03.2013р. № 1031/БМ в редакції додаткової угоди №2 від 04.04.2014р., з яких: 266250,39 грн. пені (06.09.2014р. - 31.03.2015р.); штраф в розмірі 934623,40 грн., 259905,94 грн. інфляційних втрат (06.09.2014р. - 28.02.2015р.), 26968,01 грн. процентів річних (06.09.2014р. - 31.03.2015р.), та покласти на відповідача судовий збір.

Позов обґрунтований тим, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015р. у справі № 911/4277/14 встановлено факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за договором генерального підряду від 06.03.2013р. № 1031/БМ в редакції додаткової угоди №2 від 04.04.2014р., та стягнуто з відповідача на користь позивача 1434623,40 грн. основного боргу, 25858,30 грн. пені (15.04.2014р. - 05.09.2014р.), 10000,00 грн. штрафу, 9000,00 інфляційних втрат (червень-серпень 2014р.), 2698,27 грн. процентів річних (01.07.2014р. - 31.08.2014р.) та 43814,65 грн. судового збору, в задоволенні зустрічного позову про зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю «Подільський енергоконсалтинг» передати товариству з обмеженою відповідальністю «Пісківський завод скловиробів» оригінали виконавчої документації, сертифікати та погодження, підписаний у двосторонньому порядку оригінал акту приймання-передавання виконаних робіт, та акт готовності об'єктів до експлуатації в позові відмовлено. Крім того, рішенням господарського суду Вінницької області від 22.01.2015р. № 902/1706/14 відмовлено у позові товариству з обмеженою відповідальністю «Пісківський завод скловиробів» про визнання недійсним договору генерального підряду від 06.03.2013р. № 1031/БМ. Позивач твердить, що заборгованість, встановлену рішенням суду у справі № 911/4277/14, відповідач не погасив, у зв'язку з чим у позивача є право на нарахування на суму основного боргу та стягнення з відповідача штрафу, пені (в межах строку нарахування, передбаченого договором), та згідно ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних (до моменту погашення заборгованості).

Ухвалою від 25.03.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 911/1230/15 та призначено справу до розгляду на 07.04.2015р. Ухвалою від 07.04.2015р. розгляд справи відкладено на 28.04.2015р.

21.04.2015р. позивач звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог від 17.04.2015р., в якій позивач твердить, що 27.03.2015р. відповідачем було погашено повну суму заборгованості, встановлену постановою Київського апеляційного господарського суду у справі № 911/4277/14. У зв'язку з цим позивач здійснив розрахунок заявлених до стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат та процентів річних до моменту погашення заборгованості.

Ухвалою від 28.04.2015р. суд в порядку ст. 22 ГПК України прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, зазначив, що справа розглядатиметься в редакції позовних вимог відповідно до вищевказаної заяви від 17.04.2015р. товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський Енергоконсалтинг" про стягнення з відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів" 1 630 535,19 грн., з яких: 254 458,97 грн. пеня (06.09.2014р. - 26.03.2015р.), 934 623,40 грн. штраф, 414 845,27 грн. інфляційні втрати (06.09.2014р. - 28.02.2015р.), 26 607,55 грн. три проценти річних (06.09.2014р. - по 26.03.2015р.) та витрати по оплаті судового збору. Цією ж ухвалою суд відклав розгляд справи на 19.05.2015р.

Відповідач у відзиві на позов від 24.04.2015р. протии позовних вимог заперечує. Заперечення мотивовані тим, що грошове зобов'язання відповідача перед позивачем, встановлене постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015р. № 911/4277/14, підлягало сплаті лише після 24.02.2015р., тобто лише після набрання законної сили зазначеною постановою. За таких обставин, за твердженням позивача, нарахування позивачем пені, інфляційних та річних є неправомірним, оскільки постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015р. відповідач виконав належним чином у встановлені законом строки, перерахувавши 27.03.2015р. відповідачу повну суму заборгованості, встановлену апеляційним судом. Крім того, відповідач твердить, що нарахування штрафу позивачем здійснено незаконно, оскільки пунктом 13.3.1 Додаткової угоди №2 від 04.04.2014р. до договору генерального підряду було передбачено штраф у розмірі 100% від сум заборгованості за прострочення понад 30 днів платежів, передбачених пунктами 3.2.1-3.2.5, а зазначені пункти в тексті договору взагалі відсутні. Крім того, відповідач посилається на те, що порушення зобов'язань за договором генерального підряду з боку відповідача відбулось без його вини, а в результаті настання форс-мажорних обставин (пожежі, яка сталася 08.08.2013р. у виробничому приміщенні машинованного цеху №1) що підтверджено довідкою Київської обласної торгово-промислової палати від 19.09.2013р., за таких обставин, відповідач в порядку ст. 218 ЦК України не має нести відповідальність за порушення господарського зобов'язання.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю «Подільський енергоконсалтинг», м. Вінниця (далі по тексту - ТОВ «Подільський енергоконсалтинг») до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Пісківський завод скловиробів», смт. Пісківка Бородянського району Київської області (далі по тексту - ТОВ «Пісківський завод скловиробів»), всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ЦК України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

06.03.2013р. між ТОВ "Пісківський завод скловиробів" (замовник) та ТОВ "Подільський Енергоконсалтинг" (генпідрядник) укладено договір генерального підряду № 1031/БМ (далі - Договір), за умовами якого генпідрядник зобов'язався виконати будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи, на умовах договору генерального підряду, за завданням замовника. Перелік та обсяги робіт визначені Договірною ціною (Додаток №1), проектно-кошторисною документацією та графіком фінансування та виконання робіт (Додаток №2).

Відповідно п. 3.1. Договору, договірна ціна робіт за цим договором визначається на основі проектно-кошторисної документації і складає 11 700 525,00 грн., т.ч. ПДВ 1 950 087,50 грн.

Згідно п. 8.2. Договору, генпідрядник забезпечує виконання робіт згідно з графіком виконання робіт та додатковими угодами до договору.

Відповідно до п. 10.2. Договору, фінансування здійснюється шляхом перерахування коштів замовником на поточний рахунок генпідрядника на умовах викладених у цьому договорі на підставі актів прийняття виконаних підрядних робіт (ф. КБ-2В) та довідок про вартість виконаних підрядних робіт (ф. КБ-3).

Попередня оплата здійснюється в сумі 3 542 644,00 грн. з ПДВ 20% 590 440,67 грн. (п. 10.3.1. договору).

Пунктом 13.3 Договору сторонни передбачили, що у випадку прострочення оплати вартості виконаних робіт на термін більше 15 календарних днів при умові підписання замовником Акту КБ-2в та довідки КБ-3 замовник сплачує генідряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми зоборгованості за кожен день затримки платежу.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (п. 18.1. договору).

06.12.2013р. сторонами підписано додаткову угоду №1, відповідно до якої пункт 10.3.2 викладено в наступній редакції, а саме: щомісяця, на підставі актів виконаних робіт (ф. КБ-2В) замовник проводить оплату виконаних робіт з відсотковим урахуванням попередньої оплати, протягом 10 (десять) календарних днів із дати підписання актів уповноваженими представниками обох сторін. Після закриття остаточного акту прийняття виконаних робіт розрахунок здійснюється наступним чином: 1 000 000,00 грн. - після підписання екту готовності обєкту до експлуатації та до 31.12.2013р. включно; 1023903,40 грн. - до 31.01.2014р. включно.

На виконання умов договору позивач за первісним позовом виконав всі роботи передбачені договором, на загальну суму 11 700 525,00 грн., що встановлено рішенням господарського суду Київської області у справі № 911/4277/14 і в порядку ст. 35 ГПК України не підлягає повторному доказуванню.

04.04.2014р. сторонами укладено додаткову угоду №2 до Договору, згідно якої сторони змінили порядок оплати, встановивши її наступним чином:

пункт 10.3.2.1. 50 000,00 грн. - до 30.04.2014р. включно;

пункт 10.3.2.2. 100 000,00 грн. - до 31.05.2014р. включно;

пункт 10.3.2.3. 500 000,00 грн. - до 30.06.2014р. включно;

пункт 10.3.2.4. 500 000,00 грн. - до 30.07.2014р. включно;

пункт 10.3.2.5. 934 623,40 грн. - до 30.07.2014р. включно.

Цією ж додатковою угодою №2 від 04.04.2014р. сторони доповнили Договір пунктом 13.3.1, згідно якого за прострочення терміну оплати передбачених пунктами 3.2.1-3.2.5 понад тридцять календарних днів - додатково, крім пені, стягується штраф у розмірі 100% від суми вказаного боргу за кожне таке прострочення.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання графіку платежів згідно Додаткової угоди №2 від 04.04.2014р. відповідачем сплачено:

платіжним дорученням від 18.04.2014р. № 87 суму 50000,00 грн. (платіж 10.3.2.1);

платіжним дорученням від 13.06.2014р. № 142 суму 100 000,00 грн. (платіж 10.3.2.2);

платіжним дорученням від 05.08.2014р. № 178 суму 500000,00 грн. (платіж 10.3.2.3).

Рішенням господарського суду Київської області у справі № 911/4277/14 в редакції постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015р. встановлено наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 1434623,40 грн. (сума останніх двох платежів 10.3.2.4 та 10.3.2.5) та стягнуто зазначену суму основного боргу з відповідача на користь позивача.

Згідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, рішенням господарського суду Київської області у справі № 911/4277/14 в редакції постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015р. у зв'язку із простроченням відповідачем грошового зобов'язання судом встановлено право позивача нараховувати та стягувати з відповідача пеню згідно пункту 13.3 Договору у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, а також право в порядку частини 2 ст. 625 ЦК України нараховувати та стягувати з відповідача борг з врахуванням індексу інфляції та 3% річних.

З відповідача на користь позивача стягнуто 25858,30 грн. пені (15.04.2014р. - 05.09.14), 9000,00 грн. інфляційних втрат (червень-серпень 2014р.), 2698,27 грн. процентів річних (01.07.2014р. - 31.08.14)

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Рішенням господарського суду Київської області у справі № 911/4277/14 в редакції постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015р. у зв'язку із простроченням відповідачем грошового зобов'язання судом встановлено право позивача нараховувати та стягувати з відповідача штраф, передбачений пунктом 13.3.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 04.04.2014р.), згідно якого за прострочення термінів оплати, передбачених пунктами 3.2.1-3.2.5 понад тридцять календарних днів - додатково, крім пені, стягується штраф у розмірі 100% від суми вказаного боргу за кожне таке прострочення.

Так, предметом розгляду господарського суду у справі № 911/4277/14 був штраф в сумі 1000000,00 грн., розрахований позивачем за прострочення відповідачем понад 30 днів платежів 10.3.2.3 (в сумі 500000,00 грн. ) та 10.3.2.4 (в сумі 500000,00 грн.).

Рішенням господарського суду Київської області у справі № 911/4277/14 в редакції постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015р. було встановлено обґрунтованість розрахунку заявленого до стягнення штрафу та в порядку ст. 233 ГК України, частини 3 ст. 551 ЦК України розмір штрафу зменшено до 10000,00 грн.

Платіжним дорученням від 27.03.2015р. відповідач погасив заборгованість перед позивачем в сумі, визначеній постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015р., а саме в розмірі 1525994,62 грн.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, три проценти річних та інфляційні втрати за період, що не був предметом розгляду у справі № 911/4277/14, а саме з 06.09.2014р., по день, що передує дню сплати заборгованості (по 26.03.2015р. включно), а також просить стягнути з відповідача штраф в розмірі 100% платежу 10.3.2.5 в розмірі 934623,40 грн.

Відповідач твердить, що обов'язок виконати грошове зобов'язання у нього виник лише з набранням чинності постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015р., що відповідачем і було зроблено відповідно до чинного законодавства та у встановлені строки, оскільки до набрання законної сили рішенням відповідач даних зобов'язань не визнавав та не був з ними згоден.

Джерелом спірних зобов'язальних відносин сторін у справі є не судове рішення, а господарський договір генерального підряду від 06.03.2013р. № 1031/БМ в редакції укладених до нього додаткових угод. Саме на підставі вказаного Договору у відповідача виник та існував обов'язок оплатити виконані позивачем роботи, на умовах та в строки, що були узгоджені сторонами в тому числі підписанням додаткових угод. Судове рішення не змінює суті зобов'язань кредитора та боржника, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність (лист Верховного Суду України від 01.07.2014 "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві"). За таких обставин твердження відповідача про те, що обов'язок сплатити кошти позивачу у нього виник лише після набрання законної сили постановою Київського апеляційного господарського суду у справі № 911/4277/14, є хибним.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012р. у справі № 37/64).

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов'язання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Інше встановлено додатковою угодою №2 від 04.04.2014р., відповідно до якої сторони домовились доповнити пункт 13.3 Договору реченням такого змісту: строк, за який нараховується пеня становить один рік, а позовна давність про стягнення пені складає 5 років.

Оскільки 3% річних та інфляційні не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

Розрахунок відповідачем процентів річних на суму основного боргу з врахуванням індексу інфляції не відповідає чинному законодавству, виходячи з наступного.

Оскільки статтю 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань (підпункт 1.3. пункту 1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відтак, для застосування статті 625 Цивільного кодексу України суду необхідно правильно визначити характер спірних правовідносин сторін та встановити існування між сторонами саме грошового зобов'язання.

Визначаючи правову природу грошового зобов'язання, необхідно, перш за все, виходити з правил частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (постанова Верховного Суду України від 18.02.2014р. у справі № 302гс14).

Стаття 625 Цивільного кодексу України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами та джерелом якого є господарський договір. Тобто зміст грошового зобов'язання відповідача полягає у сплаті позивачу за виконані роботи грошових коштів п'ятьма платежами, розмір яких встановлений пунктами 10.3.2.1 - 10.3.2.5 Договору в редакції додаткової угоди №2 від 04.04.2014р., і саме на суму основного боргу як на грошове зобов'язання можуть бути нараховані 3% річних, тоді як сплата боргу з врахуванням індексу інфляції є наслідком порушення грошового зобов'язання, тобто не відповідає визначенню ст. 509 ЦК України.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. За таких обставин, виходячи з наступного розрахунку:

ПідставаФактично сплачено,Період прострочення3% річних, грн. Пеня, грн.
пункт 10.3.2.1 50 000,00 грн. до 30.04.1450000,00 грн. 18.04.14
пункт 10.3.2.2 100000,00 грн. до 31.05.14100000,00 грн. 13.06.1401.06.14 - 12.06.14
пункт 10.3.2.3 500000,00 грн. до 30.06.14500000,00 грн. 05.08.1401.07.14 - 04.08.14
пункт 10.3.2.4 500000,00 грн. до 30.07.14500000,00 грн. 27.03.2015р.01.08.14 - 05.09.14
06.09.14 - 26.03.158301,3788684,93
пункт 10.3.2.5 934623,40 грн. до 31.08.14934623,40 грн. 27.03.2015р.01.09.14 - 05.09.14
06.09.14 - 26.03.1515517,31165774,02
всього 23818,68254458,95
судом встановлено, що належна до стягнення з відповідача пеня за заявлений позивачем період з 06.09.2014р. по день фактичної оплати становить 254458,95 грн., три проценти річних становлять 23818,68 за таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та процентів річних підлягають задоволенню частково.

Згідно п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до абзаців другого та третього п. 3.2. вказаної Постанови, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи те, що повна оплата боргу відповідачем здійснена 27.03.2015р. найменший період визначення індексу інфляції складає місяць, нарахування інфляційних позивачем за неповний мсяць березень не відповідає чинному законодавству. За таких обставин, виходячи з наступного розрахунку:

Основний боргПеріод нарахування (включно)Інфляційні втрати, грн
(пункт 10.3.2.4) 500000,00 грн.вересень 2014р. - лютий 2015р.100500,00
(пункт 10.3.2.5) 934623,40 грн.вересень 2014р. - лютий 2015р.187859,30
всього 288359,30
судом встановлено, що належні до стягнення з відповідача інфляційні становлять 288359,30 грн., за таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає задоволенню частково.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача штраф в розмірі 934623,40 грн. відповідно до пункту 13.3.1 Договору в редакції додаткової угоди №2 від 04.04.2014р.

Зазначені вимоги є обґрунтованими, оскільки судом встановлено, що передбачений пунктом 10.3.2.5 платіж в сумі 934623,40 грн., строк оплати якого сторонами передбачено до 31.08.2014р., відповідачем було погашено лише 27.03.2015р., тобто з простроченням більше ніж на 30 календарних днів. Зазначене порушення господарського зобов'язання підпадає під дію пункту 13.3.1 Договору в редакції додаткової угоди №2 від 04.04.2014р., яким передбачено штраф в розмірі 100% за кожен випадок прострочення термінів оплати, передбачених пунктами 3.2.1 - 3.2.5 понад тридцять календарних днів.

Твердження відповідача про те, що застосування до відповідача штрафу є неправомірним, оскільки в Договорі відсутні пункти 3.2.1 - 3.2.5, судом відхиляється. З тексту додаткової угоди №2 від 04.04.2014р. недвозначно вбачається, що сторони мали на увазі прострочення більше ніж на 30 календарних днів п'яти платежів (пункти 10.3.2.1 - 10.3.2.5) згідно графіку оплати, передбаченого цією Додатковою угодою №2. Крім того, право на нарахування та стягнення штрафу за прострочення саме вказаних платежів встановлено судом під час розгляду справи № 911/4277/14.

Посилання відповідача на відсутність вини у порушенні грошового зобов'язання з огляду на настання форс-мажорних обставин (довідка Київської обласної торгово-промислової палати від 19.09.2013р.) судом відхиляться. Так, пожежа у відповідача сталася 08.08.2013р., а умови та строки оплати сторонами погоджено додатковою угодою №2 від 04.04.2014р., тобто укладаючи зазначену додаткову угоду та приймаючи на себе обумовлені нею зобов'язання, відповідач мав брати до уваги наслідки пожежі, яка сталася за вісім місяців до дати підписання додаткової угоди. Крім того, суд бере до уваги, що Київським апеляційним господарським судом в порядку ст. 233 ГК України, частини 3 ст. 551 ЦК України з огляду на зазначені обставини вже зменшено розмір штрафу, належного до стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідач до суду з обґрунтованим клопотанням про зменшення штрафу у справі № 911/1230/15 не звертався, заперечуючи право позивача на нарахування та стягнення штрафу всупереч висновкам рішення суду у справі № 911/4277/14, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов товариства з обмеженою відповідальністю «Подільський Енергоконсалтинг» частково, приймає рішення про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Пісківський завод скловиробів» заборгованості в сумі 1501260,33 грн., яка складається з 254458,95 грн. пені, 23818,68 грн. процентів річних, 288359,30 грн. інфляційних втрат та 934623,40 грн. штрафу. У відповідності до статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору суд покладає на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 1, 22, 33, 34, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Подільський енергоконсалтинг» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Пісківський завод скловиробів» (07820, Київська обл., Бородянський район, смт. Пісківка, вул. Жовтнева, буд. 1, ідентифікаційний код 33894121)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Подільський Енергоконсалтинг» (21017, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Гонти, буд. 39-А, ідентифікаційний код 36830374)

934623,40 грн. (дев'ятсот тридцять чотири тисячі шістсот двадцять три гривні сорок копійок) штрафу,

254458,95 грн. (двісті п'ятдесят чотири тисячі чотириста п'ятдесят вісім гривень дев'яносто п'ять копійок) пені,

23818,68 грн. (двадцять три тисячі вісімсот вісімнадцять гривень шістдесят вісім копійок) процентів річних;

288359,30 грн. (двісті вісімдесят вісім тисяч триста п'ятдесят дев'ять гривень тридцять копійок) інфляційних втрат;

30025,21 грн. (тридцять тисяч двадцять п'ять гривень двадцять одну копійку) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 08.06.2015р.

Суддя О.В. Конюх