РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015Справа №910/8698/15-г

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Е.С.Т."

про стягнення 257 535,56 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Крупка Н.М. (дов.№3302 від 03.11.2014)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Київської міської філії звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Е.С.Т." про стягнення 257 535,56 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2015 порушено провадження у справі №910/8698/15-г та призначено її до розгляду на 19.05.2015 року.

За наслідками розгляду справи у судовому засіданні 19.05.2015 суд виніс ухвалу про відкладення розгляду справи на 02.06.2015 року.

У судовому засіданні 02.06.2015 представник позивача надав пояснення по суті спору, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Приписи статті 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Нормами ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихсь обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Р Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що представник відповідача не з'явився до судового засідання, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2014 між Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С.Т.) (орендар) укладений Договір оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) №69-28 (надалі - Договір), за умовами якого в оренду відповідачу передано у строкове платне користування приміщення (майно), розташоване в м. Києві:

- на 1 поверсі 4-поверхового будинку № 11 по вул. Леонтовича, площею 2 м2;

- на 1 поверсі 3-поверхового будинку № 18а по вул. Островського, площею 4 м2;

- на 3 поверсі 4-поверхового будинку № 34а по вул. ГІредславинська, площею 2 м2;

- на 2 поверсі 5-поверхового будинку № 23 по вул. Московська, площею 2 м2

- на 3 поверсі 4-поверхового будинку № 11-15 по вул. Софіївська, площею 2 м2

- на 3 поверсі 4-поверхового будинку № 59 по вул. Тургенівська, площею 2 м2;

- на 3 поверсі 4-поверхового будинку № 40 по вул. І. Кудрі, площею 2 м2

загальною площею 16 м2 технологічних приміщень для розміщення обладнання зв'язку.

Фактична передача приміщень Відповідачу здійснено 23.06.2014 на підставі акту приймання-передачі майна (Додаток 1 до Договору).

Надалі, сторонами укладались 23.09.2014 та 31.12.2014 Додаткові угоди №1 та №2 до Договору відповідно, якими продовжувався строк дії Договору до 31.12.2014 та 31.12.2015 року.

Додатком 2 від 23.06.2014 до Договору сторони встановили перелік додаткових прав та обов'язків орендаря і орендодавця при встановленні в орендованих приміщеннях технологічного обладнання.

Відповідно п. 3.1. Договору, орендна плата встановлюється Орендодавцем за домовленістю Сторін (за договірною ціною) на підставі його внутрішніх нормативних актів і відповідно до фіксованого розміру місячної орендної плати згідно Додатку №3 становить 1021,00 грн. з ПДВ (20%) за 1 м2 технологічних приміщень. Орендна плата за перший місяць оренди за 16,0 м2 всієї орендованої площі враховуючи коригуючий коефіцієнт, становить 27771,20 грн. з ПДВ (20%) та не підлягає коригуванню на індекс інфляції протягом всього строку дії договору оренди.

Вищезазначене погоджено сторонами також у Додатку 3 від 23.06.2014 до Договору, за яким розрахунок плати за оренду нерухомого майна становить загалом 27771,20 грн.

Пунктом 3.4. Договору сторони погодили, що Орендар відшкодовує витрати на електроенергію у порядку, визначеному Правилами користування електричною енергією, та на підставі окремого розрахунку Орендодавця у термін, зазначений у п.3.6. Договору.

Згідно п. 3.6. Договору орендна плата перераховується Орендарем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок Орендодавця не пізніше 27-го числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються Орендодавцем не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим та надаються Орендарю разом з актом про надання послуги та податковою накладною.

Пунктом 3.8. Договору передбачено, що орендна плата за перший місяць обчислюється згідно з п. 3.1. цього Договору, з урахуванням фактичного періоду використання, визначеного відповідно до Акта приймання-передачі орендованого майна.

Відповідно п. 6.1.3. Орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі, передбачені цим Договором.

Так, на виконання умов Договору, позивачем виставлялись на оплату відповідачем рахунки №825200/14-1301 від 31.08.2014 на суму 30202,56 грн., №825200/14-1489 від 30.09.2014 на суму 30992,16 грн., №825200/14-1618 від 31.10.2014 на суму 20583,92 грн., №825200/14-1781 від 30.11.2014 на суму 30460,78 грн., №825200/14-1909 від 31.12.2014 на суму 30517,96 грн., №825200/15-102 від 31.01.2015 на суму 30923,18 грн. та №825200/15-230 від 28.02.2015 на суму 30709,80 грн., тобто на загальну суму

Незважаючи на договірні зобов'язання та вимоги законодавства стосовно своєчасності та належності виконання зобов'язань, оплата оренди та відшкодування витрат за використану електроенергію починаючи з серпня 2014 по лютий 2015 від відповідача не надходила, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення 214390,36 грн. основного боргу.

До того ж, крім основної суми заборгованості, позивачем заявлено до стягнення також 18239,91 грн. пені, 3% річних у розмірі 1549,89 грн. та 23355,40 грн. інфляційних втрат.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України (далі ГК України) як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Ст. 175 ч.1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦКУ з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші ), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зазначені вище норми Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями статті 193 ГК України.

За своєю правовою природою Договір оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) №69-28 від 23.06.2014 є змішаним договором, а саме договором найму з елементами договору про надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які також підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За приписами статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно положень статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач у порушення прийнятих за Договором зобов'язань, не сплачував орендні платежі за період з серпня 2014 по лютий 2015, у зв'язку із чим за останнім отворилась заборгованість у розмірі 214390,36 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

До того ж, позивачем заявлено до стягнення також 18239,91 грн. пені, 3% річних у розмірі 1549,89 грн. та 23355,40 грн. інфляційних втрат.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений ст. 231 ГК України. Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідно п. 8.2. Договору у разі наявності заборгованості по орендній платі чи іншим витратам за Договором за попередній місяць станом на 27 число поточного місяця, орендарю нараховується пеня від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, починаючи з 28 числа поточного місяця до дати погашення заборгованості.

Судом перевірено розрахунок пені з урахуванням приписів ст. 232 Господарського кодексу України, з яким суд погоджується щодо сум, строків, ставок і методики нарахувань пені у розмірі 18239,91 грн.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу України та ст.625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 ЦК України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

У відповідності ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 617 ЦК України, норми якої кореспондуються з положеннями ст. 218 ГК України, визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком відсутність у боржника необхідних коштів.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи відсотки річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Здійснивши математичний розрахунок сум нарахованих 3% річних суд дійшов висновку щодо правомірності нарахування 3% річних у розмірі 1549,89 грн.

Щодо інфляційної складової боргу, то використовуючи дані, наявні у матеріалах справи, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд зауважує, що дана вимога підлягає задоволенню у розмірі 23355,40 грн.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на встановлені судом факти, які не спростовані відповідачем під час розгляду справи та керуючись вимогами вищезазначених законодавчих норм, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме у розмірі 214390,36 грн. - основного боргу, 18239,91 грн. пені, 3% річних у розмірі 1549,89 грн. та 23355,40 грн. інфляційних втрат.

Судовий збір, відповідно до положень статті 49 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії до Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С.Т.» про стягнення 257535,56 грн. - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С.Т.» (01033, місто Київ, вулиця Шота Руставелі, будинок 31Б; ідентифікаційний код 32667140) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, місто Київ, бульвар Тараса Шевченка, 18; ідентифікаційний код 21560766) 214390 (двісті чотирнадцять тисяч триста дев'яносто) гривень 36 копійок основного боргу, 18239 (вісімнадцять тисяч двісті тридцять дев'ять) гривень 91 копійку пені, 3% річних у розмірі 1549 (одна тисяча п'ятсот сорок дев'ять) гривень 89 копійок, суму інфляційних втрат у розмірі 23355 (двадцять три тисячі триста п'ятдесят п'ять) гривень 40 копійок та 5150 (п'ять тисяч сто п'ятдесят) гривень 71 копійку витрат зі сплати судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 02.06.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено та підписано 08.06.2015 року.

Суддя К.В. Полякова