УХВАЛА

02.06.2015№ 910/9108/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., при секретарі судового засідання Грабовській А.С.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу № 910/9108/15

за позовом державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «3 - Т», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство юстиції України, м. Київ,

про визнання договору від 26.12.2012 №А-12/26.12.12 недійсним,

за участю представників:

позивача - Штогрина П.А. (довіреність від 20.04.2015 №б/н);

відповідача - Бородкіна Д.І. (довіреність від 23.04.2015 №02-01/23.04.15);

третьої особи - Гришиної Н.В. (довіреність від 03.04.2015 №9-22/425),

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - ДП «Інформаційний центр») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю « 3 - Т» (далі - ТОВ « 3 - Т») про визнання авторського (ліцензійного) договору від 26.12.2012 №А-12/26.12.12 про надання виключного права на використання комп'ютерної програми (далі - Договір).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.04.2015 порушено провадження у справі; залучено до участі у справі Міністерство юстиції України (далі - МЮУ) як тертю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

ТОВ « 3 - Т» 07.05.2015 подало суду відзив на позов, в якому зазначило таке: позивач, стверджуючи про неможливість здійснення цивільних прав і виконання обов'язків самостійно і на власний розсуд, свідомо та навмисно, всупереч законодавству применшує обсяг своєї цивільно-правової дієздатності; жодним нормативно-правовим актом, що регулює порядок утворення та діяльності ДП «Інформаційний центр», не встановлено подібних обмежень, натомість статутом ДП «Інформаційний центр» прямо закріплена самостійність позивача у здійсненні цивільних прав і виконанні обов'язків;фінансовий план позивача за 2012 рік, а також пояснювальні записки до нього не мають жодного впливу на відносини між позивачем та відповідачем з приводу укладення та виконання Договору і не мають значення для вирішення спору; на момент укладення Договору у фінансовому плані позивача на 2012 рік були заплановані витрати на роялті, тобто витрати на виплату авторської винагороди, що підтверджується як самим фінансовим планом, так і актом Державної фінансової інспекції України, складеним за результатами позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Інформаційний центр» за період з 01.01.2012 по 30.06.2013; за Договором позивачу надавалось виключне право використання комп'ютерної програми, тобто користування, яке неможливо повернути як одержане за Договором, у зв'язку з чим Договір за умови існування підстав для визнання його недійсним, міг би бути визнаним таким на майбутнє.

МЮУ 12.05.2015 подало суду пояснення, в яких зазначило, що: згідно з пунктом 1.4 Порядку ведення Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, затвердженого наказом МЮУ від 04.11.2009 №2053/5 (далі - Порядок), держателем Єдиного реєстру є МЮУ; пунктом 1.5 Порядку встановлено, що адміністратором Єдиного реєстру є позивач; при цьому зазначено, що саме позивач здійснює заходи з технічного й технологічного створення та супроводження програмного забезпечення Єдиного реєстру, надання доступу до Єдиного реєстру, забезпечує збереження та захист даних, що містяться в Єдиному реєстрі, вносить до Єдиного реєстру відомості, а також виконує інші функції, передбачені цим Порядком; що відповідно до пункту 1.3 Порядку Єдиний реєстр є електронною базою даних; разом з тим, згідно з абзацом 3 преамбули Договору суб'єктом авторського права, якому належать майнові права інтелектуальної власності на комп'ютерну програму «Єдиний реєстр спеціальних бланків нотаріальних документів», є відповідач; на момент вчинення правочину актами цивільного законодавства було визначено єдиного суб'єкта створення та ведення Єдиного реєстру, яким є позивач; за таких обставин на момент вчинення правочину зміст Договору суперечив актам цивільного законодавства, а також інтересам держави; крім того, при здійсненні позивачем технічного, технологічного та програмного забезпечення Єдиного реєстру вказані у позовній заяві негативні наслідки унеможливлюють збереження та захист даних, які містяться у Єдиному реєстрі.

Відповідач 28.05.2015 подав суду пояснення, в яких зазначив таке: твердження про те, що єдиним суб'єктом створення та ведення Реєстру є позивач, жодним чином не впливає на чинність Договору; так, за Договором відповідач передав позивачу виключні майнові права на користування комп'ютерною програмою, отже, предметом Договору є комп'ютерна програма, а не Реєстр; відповідач у своєму відзиві вже зазначав, і третьою особою не заперечується, що згідно з пунктом 1.3 Порядку Реєстр - це електронна база даних; база даних та комп'ютерна програма за своєю природою є абсолютно різними об'єктами, а отже Реєстр та комп'ютерна програма, передана за Договором, також є різними об'єктами і обов'язок позивача щодо створення та ведення Реєстру не відноситься до права відповідача на створення комп'ютерної програми та не суперечать один одному.

У судовому засіданні 02.06.2015 представники позивача та третьої особи надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені у поясненнях, поданих суду 28.05.2015 у письмовому вигляді, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Разом з тим, представники сторін подали суду клопотання про продовження строку розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 69 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, проте частиною третьою вказаної статті передбачено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про можливість задоволення клопотання представників сторін про продовження строку розгляду справи.

Частиною третьою статті 77 ГПК України встановлено, що суддя має право оголосити перерву в засіданні в межах встановленого строку вирішення спору з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі. Судом в розгляді даної справи оголошено перерву до 22.06.2015 об 09 год. 40 хв.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 69, 77, 86 ГПК України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити клопотання представників сторін про продовження строку розгляду спору.

2. Продовжити строк розгляду спору до 24.06.2015 включно.

Суддя О. Марченко