ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2015 р. Справа № 922/3650/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з"явився

відповідача - Владимиров А.В., дов. №02/03-01 від 02.03.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду у м. Харкові апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК «Нова», м.Харків, ( вх.2044Х/3-11) на рішення господарського суду Харківської області від 20.10.2014 року у справі № 92/3650/14,

за позовом Закритого акціонерного товариства «АНТ-Технолоджі», м. Єкатеринбург, Свердовська область, Російська федерація,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Нова», м.Харків,

про стягнення 1 224 000,00 рублів ( 403 920,00 грн.),-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.10.2014 року у справі № 922/3650/14 (суддя Светлічний Ю.В.) позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Торгово-промислова компанія «Нова» на користь Закритого акціонерного товариства «АНТ Технолоджі» 1 224 000,00 грн. рублів РФ, судовий збір у розмірі 1 827,00 грн. та витрати позивача пов*язані з розглядом справи у розмірі 52 145,70 рублів РФ.

Додатковим рішенням від 24.10.2014 року стягнуто з ТОВ «Торгово-промислова компанія «Нова» на користь державного бюджету України 6 251,40 грн. судового збору.

Відповідач, не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 20.10.2014 року та додаткове рішення від 24.10.2014 року у даній справі та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог щодо стягнення з нього за контрактом № 03-03 від 03.03.2014 року 1 224 000,00 рублів РФ , судовий збір у розмірі 8 078,40 грн. та витрати, які повязані з розглядом даної справи у розмірі 52 145,70 рублів РФ. Також просить компенсувати йому за рахунок позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 795,02 грн.

В обгрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що судом при постановленні оскаржуваного рішення не враховано, що без товару, який поставлений позивачем за контрактом № 03-3 від 3.03.2014 року відповідач не мав би можливості виготовити для позивача продукцію виробничо-технічного призначення за контрактом № 01-05/03-2014 від 05.03.2014 року. Позивач запропонував відповідачу погодитись на розірвання контракту № 03-03 від 03.03.2014 року та повернути товар, який був поставлений відповідачу за цим контрактом. Відповідач погодився повернути позивачу товар на умовах FCA (ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року), про що було укладено за взаємною домовленістю та відповідно до приписів статті 604, частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України, а також статей 188, 206 Господарського кодексу України додаткову угоду № 1 від 24.03.2014 року до контракту № 03-03 від 03.03.2014 року, а сам контракт визнано розірваним з 24.03.2014 року. На виконання своїх зобов"язань щодо повернення товару за контрактом № 03-03 від 03.03.2014 року, відповідачем здійснені певні митні процедури, що підтверджується вантажною митною декларацією № 807100000/2014/022614, міжнародною товарно - танспортною накладною (CMR) № 339062, але з технічної несправності автомобіля, товар не був відправлений позивачу та більше вантажний транспорт від позивача не надходив.

В подальшому та всупереч додаткової угоди № 1 від 24.03.2014 року до контаркту № 03-03 від 03.03.2014 року, позивач почав вимагати від відповідача повернення саме грошової суми, на що відповідач ніяким чином погодитись не міг, оскільки, на його думку, це є порушенням не тільки ділових домовленостей, а й положень статей 11, 509 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 року апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження. Розгляд скарги призначено на 20.05.2015 року.

18.05.2015 року до апеляційного суду від відповідача надійшли письмові пояснення в обгрунтування своєї правової позиції.

19.05.2015 року до апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останій просить суд рішення господарського суд Харківської області від 20.10.2014 року по даній справі залишити без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.05.2015 року розгляд справи відкладено на 08.06.2015 року. Одночасно запропоновано відповідачу, з урахуванням питань, які були предметом дослідження в судовому засіданні, надати суду апеляційної інстанції додаткові письмові пояснення із обгрунтуванням своєї позиції щодо обов"язку повернути товар продавцю на умовах ІНКОТЕРМС за допомогою транспортних засобів позивача.

05.06.2015 року до апеляційного суду від апелянта надійшли додаткові пояснення в обгрунтування своєї правової позиції по даній справі.

Представник відповідача в судових засіданнях 20.05.2015 року та 08.06.2015 року підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача в судове засідання 08.06.2015 року не з"явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотному боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 29.09.2009 р. №01-08/530 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів у першому півріччі 2009 р. щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» .

А тому колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, додаткових поясненнях до апеляційної скарги доводи відповідача, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступне.

29.08.2014 року до господарського суду Харківської області звернулось ЗАТ «АНТ Технолоджі» ( м.Єкатеринбург, Російська федерація) з позовною заявою про стягнення з ТОВ «Торгово-промислової компанії «Нова» ( м.Харків) 1 224 000 рублів РФ за неналежне виконання зобов"язань за контрактом № 03-03 від 03.03.2014 року ( а.с.4-5).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.09.2014 року прийнято заяву позивача до розгляду та призначено її розгляд на 17.09.2014 року ( а.с. 2-3).

Представник відповідача - Власенко отримав копію ухвали від 01.09.2014 року - 04.09.2014 року, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення № 61 4 ( а.с. 31).

16.09.2014 року відповідач звернувся до господарського суду Харківської області з клопотанням про відкладення розгляду даної справи у зв"язку його відрядженням ( а.с. 32)

16.09.2014 року представник позивача також звернувся до господарського суду Харкіської області з клопотанням про відкладення розгляду даної справи у зв"язку з зайнятістю у іншому судовому процесі ( а.с. 33).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.09.2014 року розгляд справи відкладено на 06.10.2014 року ( а.с. 35-36).

Копія ухвали суду від 17.09.2014 року, яка направлялася відповідачу, повернулася до господарського суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» ( а.с. 37-40).

Ухвалою господарського суду від 06.10.2014 року розгляд справи відкладно на 20.10.2014 року у з"язку з неявкою у судове засідання представника відповідача ( а.с. 50-51).

20.10.2014 року від позивача до суду надійшло клопотання про стягнення з відповідача на його користь витрати у розмірі 52 145,70 грн., повязані з розглядом даної справи ( а.с. 52-61).

20.10.2014 року постановлено оскаржуване судове рішення. При цьому, задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідач не надав жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обгрунтування своєї позиції по справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, виходячи із наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 03.03.2014 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено контракт № 03-03 від 03.03.2014 року (надалі- контракт), відповідно до умов якого продавець зобов"язується поставити та передати у власність покупцю товар, а покупець зобов"язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного контракту ( п.1.1 контракту). Товар, в межах даного контракту це металопродукція ( а.с.12-16).

Поставка товару здійснюється партіями. Строки поставки кожної партії товару, асортимент, кількість, якість, технічні характеристики і ціни товару, а також інші умови, які не обумовлені у тексті контракту, але є суттєвими, ухвалюються в специфікаціях до даного контракту, підписаних обома сторонами, і які є невід"ємною частиною даного контракту (пункт 1.2 контракту).

Згідно з пунктом 2.1 контракту ціни на товар визначено в рублях РФ за тону поставляємого товару на умовах поставки.

Розділом 3 контракту встановлено умови поставки. Так, поставка кожної партії товару здійснюється продавцем по погодженим між сторонами умовам поставок, згаданих в публікації «Інкотермс 2010» і будуть мати тлумачення, вказане для даних умов в ІНКОТЕРМС. Умови поставки вказуються в специфікаціях до даного контракту, які є невід"ємною його частиною, а також в рахунках-фактурах, які супроводжують кожну партію товару ( п.3.1 контракту).

Згідно пункту 4.1 контракту оплата за товар здійснюється покупцем, банківським переказом на підставі відповідного рахунку - фактури продавця протягом 30 календарних днів з дати оформлення грузової таможеної декларації та території покупця.

За невиконання або неналежне виконання зобов"язань, передбачених даним контрактом, сторони несуть відповідальність у відповідності до умов даного контракту та діючого законодавства України ( п.7.1 контракту).

Якщо прострочка оплати товару покупцем перевищує 10 календарних днів проти встановлених даним контрактом строків, продавець має право розірвати даний контракт повністю або частково. Надіславши про це повідомлення покупцю за 5 календарних днів до дати розірвання. Продавець у даному випадку має право стягнути з покупця збитки, які виникли у зв"язку з достроковим розірванням даного контракту ( пункт 7.2 контракту).

Пунктом 10.1 контракту сторони обумовили, що даний контракт вступає в силу після підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2014 року.

Всі зміни і доповнення до даного контракту повинні бути погоджені в письмовій формі шляхом складання одного двухстороннього документа і підписані уповноваженими на то представниками сторін ( п. 10.4 контракту).

Специфікації, інші додатки до даного контракту є його невід"ємною частиною.

Специфікації, інші договорні документи до даного контракту можуть бути підписані особами, що мають повноваження на підписання даного контракту ( п.10.5 контракту).

Згідно специфікації № 1 (додаток № 1 до контракту № 03-03 від 03.03.2014 року) продавець взяв на себе зобов"язання передати у власність покупця товар, а покупець прийняти та оплатити даний товар: металопродукцію (круг 12,00 мм, 12х 1МФ ГОСТ 20072-74) у кількості 14,4 тн, на загальну суму 1 224 000,00 рос. рублів ( далі по тексту - товар) (а.с. 17).

Позивач відповідно до умов контракту виконав свої зобов"язання та поставив відповідачу товар, вказаний у контракті, що підтверджується декларацією на товари № 10101030/120314/0003877 від 12.03.2014 року ( а.с.18-20), рахунком - фактурою № 14007 від 06.03.2014 року ( а.с.21), сертифікатом про походження товару RUUA 3022985 від 12.03.2014 року ( а.с.22).

Згідно умовам договору строк оплати повинен бути здійснений на протязі 30 календарних днів з дати оформлення вантажної митної декларації, тобто не пізніше 13.04.2014 року.

Відповідач свої зобов"язання відповідно контракту не виконав та отриманий товар не оплатив.

Як убачається з матеріалів апеляційної скарги, відповідач не оплату отриманого товару пояснює додатковою угодою № 1 від 24.03.2014 року, тобто укладеною між сторонами до 13.04.2014 року (граничного строку оплати за товар за спірним контрактом), якою контракт № 03-03 від 03.03.2014 року вважається розірваним з 24.03.2014 року.

Вказаною угодою, про існування якої позивач не проінформував суд, а відповідач не будучи присутнім у судових засіданнях 17.09.2014 року, 06.10.2014 року, та 20.10.2014 року та, не скориставшись своїм правом надання суду першої інстанції цього документу, сторони обумовили, що оскільки товар, вказаний в специфікації № 1 від 03.03.2014 року до конктарку № 03-03 від 03.03.2014 року був поставлений покупцю для подальшого виготовлення ним товару, який визначено в контракті № 01-05/03-2014 від 05.03.2014 року, з подальшим постачання виготовленого товару на адресу продавця, тому покупець зобов"язується повернути продавцю товар по контракту № 03-03 від 03.03.2014 року на умовах FCA (ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року). В іншому, що не педедбачено даною угодою, сторони керуються положеннями контракту № 03-03 від 03.03.2014 року.

Відповідно до приписів статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв"язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Аналізуючи наведені норми права, слід зазначити, що апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у справі доказами, тобто тими доказами, що зібрані місцевим господарським судом і покладені в основу рішення цього суду. Водночас, суд переглядає справу також і за додатково поданими апеляційному суду доказами. Втім подання сторонами нових доказів апеляційному суду обмежено. Додаткові докази приймаються судом, якщо особа, яка подає докази, обгрунтовує неможливість подання цих доказів місцевому господарському суду під час розгляду справи у першій інстанції. Обгрунтовуючи неможливість подання доказів суду першої інстанції, особа, яка бажає подати нові докази, має довести обставини, що об"єктивно перешкоджали їй подати ці докази місцевому господарському суду.

Додаткові докази, витребувані апеляційною інстанцією відповідно до вимог статті 38 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов"язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, приймаються без обмежень.

Якщо апеляційне провадження порушено за скаргою сторони, що не змогла взяти участь у розгляді справи в суді першої інстанції, то її клопотання про залучення до справи додаткових доказів повинні бути прийняті, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежать від нього.

Як свідчать матеріали справи, додаткова угода № 1 від 24.03.2014 року до контракту № 03-03 від 03.03.2014 року не була предметом розгляду судом першої інстанції; з клопотанням про залучення до справи додаткових доказів, а саме додаткової угоди № 1 та контракту № 01-05/03-2014 від 05.03.2014 року та про неможливість подання цих доказів місцевому господарському суду під час розгляду справи у першій інстанції, відповідач до апеляційного суду не звертався.

З огляду на наведені норми права та обставини справи, колегія суддів не може прийняти і розглядати додаткову угоду № 1 від 24.03.2014 року до контракту № 03-03 від 03.03.2014 року та контракт № 01-05/03-2014 від 05.03.2014 року, як додаткові докази по справі.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов"язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

Зобов"язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов"язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов"язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 610 Цивільного кодексу України унормовано, що порушення зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Статтею 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов"язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу Укаїни передбачено якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, контракт № 03-03 від 03.03.2014 року є зовнішньоекономічним контрактом, згідно якого за взаємною домовленістю використовувались правила Інкотермс в редакції 2010 року лише стосовно умов поставки товару ( п.3.1 контракту ). Умови поставки не оспорюються, предметом спору є не виконання відповідачем зобов"язання щодо оплати товару за спірним контрактом. Матеріалами справи доведено, що відповідач не виконав зобов"язання пункту 4.1 контракту; не оплатив отриманий товар, у зв"язку з чим виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 1 244 000,00 рублів РФ. Позивач в порядку досудового врегулювання спору звертався до відповідача із претензією за вих № 52 від 16.06.2014 року, із вимогою оплатити суму боргу у розмірі 1 244 000,00 рублів РФ, але відповідач не відреагував та суму боргу не сплатив.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача 1 244 000,00 рублів РФ.

Стосовно вимоги позивача про відшкодування з відповідача на свою користь судових витрат, пов"язаних з розглядом справи у розмірі 52 145,00 рублів РФ, а саме, витрати на проїзд, проживання, витрати на відрядження, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача, при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відшкодування витрат, пов"язаних з розглядом справи здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів в суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об"єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладання на іншу сторону зазначених сум.

Відповідно до приписів статті 28 Господарського процесуального кодексу України, справи юридичних осіб у господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представництво інтересів юридичних осіб у господарському суді здійснюють керівники підприємств і організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, а також особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, зокрема, адвокати та інші фахівці у галузі права.

Як убачається з матеріалів справи, позивач - Закрите акціонерне товариство «АНТ Технолоджі» знаходиться у місті Єкатеринбурзі. Згідно довіреності від 03.10.2014 року товариство, в особі генерального директора Вороніна І.В., уповноважило Климову І.А. вести від імені довірителя - ЗАТ «АНТ Технолоджі» справи в усіх судових установах (місцевих, господарських, адміністративного судочинства, апеляційних або касаційних судах) з усіма правами, що надані законодавством України позивачеві, відповідачеві, третій особі. Довіреність видана строком на один рік без права передоручення і дійсна до 03.10.2015 року ( а.с.46-47). Представник Клімова І.А. була присутня у судових засіданнях 06.10.2014 року та 20.10.2014 року, що підтверджується протоколами судового засідання (а.с.48-49, 81-82). Позивачем до клопотання про відшкодування витрат, пов"язаних з розглядом даної справи на підтвердження витрат на проїзд в м.Харків із Єкатеринбурга та обратно у судові засідання 06.10.2014 року та 20.10.2014 року надано наступні докази: рахунок № 1298 від 03.10.2014 року ( а.с. 53) і чек № 22396 від 07.10.2014 року ( а.с.60) на суму 26 147,30 рублів РФ ; рахунок № 1362 від 17.10.2014 року на суму 12 265,20 рублів РФ ( а.с.72-73); платіжне доручення № 29 від 03.10.2014 року ( а.с. 54). На підтвердження витрат на проживання, пов"язане з участю представника позивача у судовому засіданні 06.10.2014 року та 20.10.2014 року позивачем надано такі докази: чеки № 1686, 1689 від 06.10.2014 року на суму 3 985,88 рублів РФ ( 1260 грн.) ( а.с. 62-65) та касовий чек №1751 від 19.10.2014 року на суму 1 992,9 рублів РФ (630 грн.) ( а.с.66-67). На підтвердження витрат, пов"язаних з відрядженням (добових), надано платіжне доручення № 30 від 03.10.2014 року на суму 7 500,00 рублів РФ. Всього, загальна сума витрат, пов"язаних з розглядом даної справи складає 52 145,70 рублів РФ.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно і обгрунтовано дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині відшкодування витрат, пов"язаних з розглядом даної справи, оскільки останні підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи.

Щодо вимоги апелянта про скасування додаткового рішення від 24.10.2014 року у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 88 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право за заявою сторони, прокурора, який брав участь в судовому процесі, або за власною ініціативою прийняти додаткове рішення, ухвалу, якщо: 1) з якоїсь позовної вимоги, яку було розглянуто в засіданні господарського суду не прийнято рішення; 2) не вирішено питання про розподіл господарських витрат або про повернення судового збору з бюджету.

Як убачається з матеріалів справи, судом при вирішенні спору по суті 20.10.2014 року не повністю вирішено питання про розподіл господарських витрат. А саме, позивачем при зверненні до господарського суду Харківської області з позовною заявою не повністю сплачено судовий збір. Останнім сплачено 1 827,00 грн., що і було стягнуто з відповідача на користь позивача рішенням суду від 20.10.2014 року. Проте, оскільки, сума позову складала 1 224 000 рублів РФ, що становило 403 920,00 грн. на день звернення з позовом, то вірною сумою судового збору за подання позовної заяви, слід вважати 8 078,40 грн.

Керуючись статтею 88 Господарського процесуального кодексу України та за власною ініціативою господарський суд виніс додаткове рішення, яким достягнув з відповідача на користь державного бюджету 6 251,40 грн. судового збору.

Колегія суддів вважає таке додаткове рішення правомірним і обгрунтованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальінстю «Торгово-промислова компанія «Нова» задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Харківської області від 20.10.2014 року та додаткове рішення від 24.10.2014 року у справі № 922/3650/14 слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, п.1) ч.1 ст. 103, ст. 105, Харківський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Нова» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.10.2014 року та додаткове рішення господарського суду Харківської області від 24.10.2014 року у справі № 922/3650/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 09.06.2015 р.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.