КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа№ 910/23407/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Ропій Л.М.

Калатай Н.Ф.

при секретарі: Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Крюковська Т.О., дов. від 26.01.2015,

від відповідача Снігир Т.А., дов. від 15.12.2014 №286,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ Нафтогазовидобувна компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2013

(дата підписання - 02.03.2015)

у справі №910/23407/14 (суддя Пригунова А.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ Нафтогазовидобувна компанія»

про стягнення 353945,75 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2015 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» (далі - відповідач) про стягнення 353945,75 грн задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 297186,63 грн заборгованості, 39166,83 грн пені та 6727,07 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2015 скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки п.6.3 договору від 30.04.2014 №49/1 передбачено оплату вугілля після фактичного отримання партії, а відповідач вугілля не отримав в зв'язку з тим, що Донецька залізниця заборонила перевезення, то обов'язок оплати партій вугілля у ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» не настав. Крім того, на думку відповідача, проведення на Сході України АТО є форс-мажорними обставинами, що звільняють його від відповідальності за порушення зобов'язання.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 колегією суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М., прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 21.04.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 23.03.2015) відповідачу 26.03.2015, долучені до матеріалів справи.

20.04.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач надав відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 21.04.2015 оголошено перерву до 19.05.2015.

Розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2015 №09-52/793/15 призначено повторний автоматичний розподіл справи в зв'язку з перебуванням судді Дикунської С.Я. на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 колегією суддів у складі: головуючий суддя Рябуха В.І., судді: Ропій Л.М., Калатай Н.Ф., прийнято апеляційну скаргу до свого провадження, розгляд справи призначено на 10.06.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Представники сторін копії ухвали від 19.05.2015 отримали наручно.

У судовому засіданні 10.06.2015 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2015 скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.04.2014 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір №49/1 (далі - договір), відповідно до якого постачальник поставляє покупцю вугільну продукцію (далі - вугілля) в асортименті, по реквізитах та за якісними характеристиками, приведеними в договорі та/або відповідних додатках до нього (п.1.1 договору).

Датою виконання зобов'язання по поставці вугілля є дата передачі вугілля перевізнику, про що свідчить відмітка в залізничній накладній. Право власності на вугілля від постачальника до покупця переходить з дати передачі вугілля перевізнику, про що свідчить відмітка в залізничній накладній (п.п.2.3, 2.4 договору).

Покупець зобов'язаний підписати та повернути постачальнику акти приймання-передачі вугілля протягом 5 робочих днів з дати отримання їх від постачальника (п.3.3.4 договору).

Відповідно до п.6.3 договору покупець оплачує постачальнику вартість вугілля на умовах повної 100,0% оплати за весь обсяг вугілля, що поставлений відповідно до умов договору, шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України в розмірі вартості фактично поставленого постачальником та прийнятого покупцем вугілля на поточний рахунок постачальника, протягом 7 календарних днів з дати постачання вугілля.

Договір набирає чинності з 01.05.2014 і діє до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків за поставлене за договором вугілля - до повного виконання зобов'язань.

Згідно додатку №5 від 16.06.2014 до договору станцією вантажоотримувача (призначення) є ст. Бірюково (Луганська область).

Договір та додаток №5 підписано повноважними представниками сторін, підписи яких скріплено печатками товариств.

На виконання умов договору позивач поставив на ст. Лобівські копальні Донецької залізниці (станція відправлення) 11 вагонів з вугіллям, що підтверджується накладними:

від 21.07.2014 №51368371 вагони №66058918, №65301905, №67374355,

від 21.07.2014 №51368538 вагон №67864835,

від 24.07.2014 №51502227 вагони №66115411, №60420551, №65292906, №67182915, №60922234,

від 24.07.2014 №51502268 вагон №65256414 та

від 25.07.2014 №51550812 вагон №66782905.

З інформації про вагонні операції з архіву вагонних операцій про маршрут руху вагонів №66115411, №60420551, №65292906, №67182915, №60922234 (накладна від 24.07.2014 №51502227), №65256414 (накладна від 24.07.2014 №51502268), №66782905 (накладна від 25.07.2014 №51550812) за період з 24.07.2014 по 02.10.2014, наданої ДП «Головний інформаційно-обчислювальний центр Державної адміністрації залізничного транспорту України» супровідним листом 03.10.2014 №ГІОЦ-36/1055, вбачається, що вагони №66115411, №60420551, №65292906, №67182915, №60922234, №65256414 були відправлені зі ст. Фащівка Донецької залізниці, а вагон №66782905 - зі ст. Лобівські копальні Донецької залізниці.

Всі вагони мали бути доставлені на ст. Бірюково Донецької залізниці, а вагон №66782905 - на ст. Должанська Донецької залізниці.

З пояснень відповідача відомо, що спірні вагони з вугіллям не доставлені ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» та знаходяться на Донецькій залізниці.

Отже, позивач виконав взяті на себе обов'язки по поставці вугілля на станцію перевізника (п.п.2.3, 2.4 договору), однак, відповідач за вугілля не сплатив, в зв'язку з чим позивач направив відповідачу претензію від 18.09.2014 №10-14/ДПО, в якій просив сплатити вартість поставленого вугілля.

В матеріалах справи наявна телеграма ДП «Укрзалізниця», в якій вказано, що на підставі ст.29 Статуту залізниць України та звернення Донецької залізниці з 28.07.2014 до відміни вводиться заборона перевезення усіх вантажів для всіх отримувачів у країнах СНД та Балтії зі станцій, зокрема, Должанська, Лобівські копальні, Фащівка.

26.09.2014 позивач направив відповідачу лист №1422/2, в якому просив погодити нову станцію видачі вагону №66782905 - ст. Должанська Донецької залізниці в зв'язку з тим, що залізниця немає можливості видати вантаж зі ст. Лобівські копальні Донецької залізниці.

Згідно інформації про вагонні операції вагон №66782905 знаходиться на ст. Должанська Донецької залізниці.

02.10.2014 відповідач у відповідь на претензію надіслав позивачу лист №ДВ/10-705, де вказав, що вантажоотримувач - Філії «Шахтоуправління з видобутку та збагачення вугілля» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» знаходиться в Луганській області та припинив свою роботу в зв'язку з проведенням АТО, тому вугілля згідно спірних вагонів не отримано вантажоотримувачем. Відповідач відмовився сплачувати партії вугілля, повідомив про існування форс-мажорних обставин та вважає, що виконання ним обов'язку по оплаті має бути відтерміноване до закінчення відповідних обставин.

На підтвердження існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідач надав сертифікат Торгово-промислової палати України №953, в якому ТПП зазначила, що заборона Державною адміністрацією залізничного транспорту України перевезення вантажів внаслідок подій на території Донецької та Луганської областей є обставинами форс-мажору, передбаченими умовами договору від 30.04.2014 №49/1. Початок дії обставин 28.07.2014, які продовжують діяти по теперішній час. Дату закінчення терміну дії ТПП не встановити не може.

Позивач не визнав події, що відбуваються на Сході України форс-мажорними обставинами та в зв'язку з відсутністю оплати за поставлене вугілля, звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 315091,07 грн (згідно заяви про зменшення позовних вимог), з яких 297186,63 грн боргу та 17904,38 грн пені.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Згідно умов договору покупець оплачує постачальнику вартість вугілля на умовах повної 100,0% оплати за весь обсяг вугілля, що поставлений відповідно до умов договору, шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України в розмірі вартості фактично поставленого постачальником та прийнятого покупцем вугілля на поточний рахунок постачальника, протягом 7 календарних днів з дати постачання вугілля (п.6.3 договору).

Однак, датою поставки вугілля є дата передачі вугілля перевізнику. Відмітки у накладних свідчать, що позивач поставив вугілля 21, 24 та 25.07.2014, тобто виконав свій обов'язок з поставки та має право на оплату поставок.

Отже, з огляду на п.п.2.3, 2.4 та 6.3 договору відповідач повинен був здійснити оплату поставленого вугілля в строк до 28.07.2014, 31.07.2014 та 01.08.2014 включно.

Згідно ст.ст.105, 116 Статуту залізниць України відповідальність за несвоєчасну поставку несе залізниця. Пункти 2.3, 2.4 договору знімають з позивача відповідальність за непоставку вантажу, оскільки є докази передачі вантажу перевізнику - залізниці.

На підставі викладено вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обов'язок відповідача по оплаті вугілля, переданого позивачем для перевезення є таким, що настав. Тому позовна вимога про стягнення з відповідача 297186,63 грн боргу обґрунтовано задоволена судом першої інстанції.

В статті 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1,3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до п.7.8 договору за порушення покупцем строку розрахунку за вугілля, що встановлений у п.6.3 договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період невиконання грошового зобов'язання, від суми заборгованості за кожен прострочений день оплати.

Позивач наводить розрахунок та просить стягнути з відповідача 17904,38 грн пені.

Перевіривши розрахунок суми пені, суд першої інстанції задовольнив вимогу про стягнення 17904,38 грн пені, з чим погоджується колегія суддів.

Стосовно існування форс-мажорних обставин слід зазначити, що форс-мажором ТПП України було визнано з 28.07.2014 заборону Державною адміністрацією залізничного транспорту України перевезення вантажів внаслідок подій на території Донецької та Луганської областей. Однак, позивач виконав свій обов'язок по поставці вугілля та не несе відповідальності за невиконання свого обов'язку з перевезення вантажу залізницею.

Невиконання зобов'язань через форс-мажорні обставини має наслідком звільнення від відповідальності за неоплату, але відповідачем не надано доказів неможливості здійснити розрахунки з позивачем через форс-мажор в частині виконання зобов'язання по сплаті основної заборгованості.

Доводи апеляційної скарги сприймаються судом апеляційної інстанції критично.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2015 у справі №910/23407/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/23407/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.М. Ропій

Н.Ф. Калатай