номер провадження справи 6/68/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Запоріжжя

08.06.2015 Справа № 908/2112/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія Укрпромснаб" (проспект Маяковського, буд. 11, к. 75, м. Запоріжжя, 69035)

До Публічного акціонерного товариства „Азовзагальмаш" (пл. Машинобудівників, буд. 1, м. Маріуполь Донецької області, 87535)

Про стягнення 11 240 грн. 41 коп.

Суддя Місюра Л.С.

За участю представників :

Від позивача: Пащенко А.С. - дов. №28/15 від 23.02.2015р.

Від відповідача: не з'явився

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія Укрпромснаб" м. Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства „Азовзагальмаш" м. Маріуполь Донецької області, про стягнення11 240 грн. 41 коп., суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар в сумі 9 960 грн., пеню в сумі 1 180 грн. 10 коп., 3 % річних в сумі 103 грн. 14 коп., індекс інфляції в сумі 1 177 грн. 27 коп.

Позивач надав суду заяву від 27.04.2015 року, в який зменшив позовні вимоги, та остаточно просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар в сумі 9 960 грн., 3% річних за період з 14.11.2014р. по 19.03.2015р. у сумі 103 грн. 14 коп., індекс інфляції за період з грудня 2014р. по лютий 2015р. у сумі 1 177 грн. 27 коп.

Заява позивача була прийнята судом, оскільки подана у відповідності до вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Позивач надав суду письмові пояснення від 21.05.2015р., в яких вказав наступне: у позовній заяві позивач просить стягнути на свою користь з відповідача заборгованість (основну суму боргу) в розмірі 9 960,00 грн. (дев'ять тисяч дев'ятсот шістдесят грн. 00 коп.), 3 % річних у розмірі 103,14 грн. (сто три грн. 14 коп.), індекс інфляції у розмірі 1 177,27 грн. (одна тисяча сто сімдесят сім грн. 27 коп.) Так, 15.10.2013 року позивачем було поставлено відповідачеві товар - віник сорго 1 ґатунок у кількості 2000 шт. на загальну суму 15 960,00 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят) грн., ПДВ - 2 660,00 грн., за видатковою накладною № 20 від 15.10.2013 року. Відповідач вартість поставленого йому товару сплатив лише частково - на суму 6 000,00 грн. Станом на сьогоднішній день у відповідача є заборгованість перед позивачем за поставлений товар у сумі 9 960,00 (дев'ять тисяч дев'ятсот шістдесят) грн. Позивач вважає, що у відповідача виник обов'язок щодо оплати вартості поставлених йому віників і мітел після їхньої поставки. У пункті 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 роз'яснено, що обов'язок негайного виконання грошового зобов'язання випливає. наприклад, із припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата маг бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. Крім того, факт звернення відповідача із заявою про надання відстрочки виконання рішення до винесення судового рішення по суті спору свідчить про його згоду із заявленими позовними вимогами. Проте позивач не може погодитись із доводами відповідача, якими він обґрунтовує необхідність надання йому відстрочки виконання судового рішення щодо стягнення з нього заборгованості за видатковою накладною № 20 від 15.10.2013 року, та заперечує проти надання відповідачеві відстрочки виконання його обов'язку щодо сплати боргу перед позивачем. Так, у своїй заяві відповідач посилається на п. 6 ч. 1 ст. 83 ПІК України і обґрунтовує необхідність надання відстрочки виконання судового рішення тим, що підприємство відповідача перебуває у тяжкому фінансовому становищі, наявність бюджетної заборгованості, проведення антитерористичної операції. Згідно зі статтею 96 Цивільного кодексу України, однією з ознак юридичної особи є можливість самостійно відповідати за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає як за цивільні зобов'язання, що виникли з договору, а також за заподіяння шкоди, в тому числі і її працівниками, такі за виконання податкових та інших зобов'язань. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном, яке належить їй на праві власності. Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Частиною 7 ст. 193 ГК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються. Відповідно до п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом... Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарги на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", при вирішенні заяви державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 121 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутністю у нього майна, яке має бути передано стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо). Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд враховує матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини. Виходячи із наведеного, законодавець та судова практика пов'язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Наведені відповідачем підстави для відстрочення виконання судового рішення не є тими виключними обставинами, які давали б підстави для відстрочення виконання судового рішення, оскільки тяжке фінансово-економічне становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності. Щодо посилання відповідача на неможливість сплатити заборгованість через проведення антитерористичної операції. Підприємство відповідача знаходиться у м. Маріуполь, на території, підконтрольній Українській владі, де працює банківська система, на нього не розповсюджуються заходи. передбачені для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, які знаходяться на окупованій території. Більше того, згідно з положеннями п. 2.1 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 24.11.2014р. № 2 «Про внесення змін і доповнень до деяких постанов пленуму Вищого господарського суду України» єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, годі ніс інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин. Позивач вважає, що суд також має враховувати ступінь вини відповідача у виникненні спору, що відповідач ні в порядку досудового вирішення спору, ні протягом того часу, коли дана справа розглядалася господарським судом Запорізької області не вчинив дій щодо сплати заборгованості перед позивачем. Віники та мітли на загальну суму 15 960,00 грн. були поставлені відповідачеві ще 15.10.2013 року - до того, як розпочалася антитерористична операція та у відповідача зменшилися обсяги виробництва. Відповідач не сплачує за поставлений йому товар вже протягом 19 місяців. Якби відповідач мав намір дотримуватися взятих на себе зобов'язань, то він сплатив би заборгованість частинами протягом 19 місяців після дати поставки товару, то враховуючи обсяги виробництва продукції відповідачем, мільйонні обороти ПАТ «Азовзагальмаш» не вплинуло б значно на його матеріальний стан. Більше того, наразі відсутні підстави вважати, що матеріальний стан відповідача через 4 місяці зміниться і він одразу сплатить всю суму заборгованості перед позивачем. Враховуючи відсутність з боку відповідача будь-яких дій, спрямованих на виконання своїх зобов'язань, подання заяви про відстрочку виконання судового рішення свідчить його наміри ухиляння від належного виконання судового рішення. Також, позивач вважає, що під час розгляду заяви відповідача мають враховуватися не лише матеріальні інтереси відповідача, а так само і матеріальні інтереси підприємства позивача, яке зараз також знаходиться у тяжкому фінансово-економічному становищі. Так, у позивача наявна значна дебіторська заборгованість у сумі 377 575 грн. 29 коп., яка загрожує підприємству банкрутством. Через нестабільну фінансово-політичну ситуацію у позивача за 2014-2015 роки значно зменшилась кількість замовників, а переважна більшість контрагентів Позивача погоджується купувати Товари лише з відстрочкою платежу. Також має враховуватись наявність інфляційних процесів у економіці держави у листопаді 2013 року індекс інфляції становив 100,2%. а у квітні 2015 року - становий вже 114,0%.

Від відповідача надійшов відзив на позову заяву (а. с. 82), в якому він вказує про неправомірне позивачем пені за період з 14.11.2014 року по 19.03.2015 року в сумі 1 180 грн. 10 коп. з наступних підстав: позивач, нараховуючи пеню за несвоєчасну оплату товару, посилається на ст. 3 закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" , при цьому позивач випускає з виду ст. 1 зазначеного закону, в якій йде мова про те. що платник грошових коштів сплачує на користь отримувача цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, який встановлюється за погодженням сторін. Відповідно до ст. 547 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правочин із забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Однак, відповідач звертає увагу суду на той факт, що сторони не укладали в письмовій формі угоди із забезпечення зобов'язання, відповідно, і у відповідача відсутній обов'язок зі сплати пені за прострочення оплати товару. Отже, позивач не має права на отримання від відповідача пені та її нарахування у позовній заяві є неправомірним та таким, що порушує вимоги закону.

Крім того, відповідач надав суду заяву про надання відстрочки виконання рішення суду у даній справі на чотири місяці (а. с. 52). В обґрунтування вимог відповідач посилається на наявність бюджетної заборгованості з повернення на користь підприємства зайво сплаченого податку на прибуток в сумі 39 334 864 грн. 55 коп., на наявність бюджетної заборгованості на користь підприємства з податку на додану вартість в сумі 22 775 085 грн. та наявність фінансово - економічних труднощів у підприємства відповідача, які виникли у період з жовтня 2013 року, та що продовжують діяти і на даний час, у т.ч. наявність Антитерористичної операції (надалі - АТО).

Заява відповідача була прийнята судом, оскільки не суперечить чинному законодавству.

За клопотанням відповідача строк розгляду справи був продовжений на 15 днів. Розгляд двічі справи відкладався.

08.06.2015р. розгляд справи продовжено та прийнято рішення.

В матеріалах справи міститься Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців № 20366893 від 01.04.2015 року, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство „Азовзагальмаш" знаходиться за адресою: площа Машинобудівельників, буд. 1, м. Маріуполь Донецької області, 87535.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом зазначеної статті 64 ГПК України, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Ухвали суду від 01.04.2015 року, від 27.04.2015 року та від 26.05.2014 року були направлені відповідачу на вказану вище адресу, що підтверджується вихідними реєстраційними номерами, які зазначені на зворотній стороні ухвал, виписками з журналу реєстрації вихідних документів та реєстрами на відправлення рекомендованої кореспонденції, які залучені до матеріалів справи.

На день розгляду справи поштове відділення не повернуло до суду примірники ухвал, які направлялись відповідачу на поштову адресу.

Також, ухвали суду від 01.04.2015 року, від 27.04.2015 року та від 26.05.2015 року були розміщені на офіційному сайті господарського суду Запорізької області, про що свідчать відповідні копії витягів з сайту, оскільки листом вих. № 04-16-416 від 30.03.2015р. Запорізька дирекція УДППЗ „Укрпошта" повідомила про припинення приймання поштових відправлень на /з територію (ї) Донецької та Луганської областей.

Крім того, текст ухвал від 01.04.2015 року, від 27.04.2015 року та від 26.05.2015 року був направлений відповідачу на адресу його електронної пошти, про що свідчать витяги з журналу реєстрації вихідної кореспонденції електронною поштою № 06-05/952 від 03.04.2015р., № 06-05/1131 від 27.04.2015р. та № 06-05/1362 від 26.05.2015р.

До того ж, про місце, день та час розгляду справи, зміст позовних вимог відповідач був повідомлений телефонограмами суду, про що свідчать витяги з журналу реєстрації телефонограм та факсограм № 02-17/70 від 03.04.2015 року, № 02-17/97 від 07.05.2015 року та № 02-17/111 от 27.05.2015 року.

Все вказане вище свідчить про те, що господарським судом було вжито всіх можливих та залежних від суду заходів для повідомлення відповідача про наявність в провадженні суду даної справи, про день, місце та час судового засідання.

Про те, що відповідач був обізнаний про наявність в провадженні господарського суду Запорізької області даної справи, зміст позовних вимог, дату судового засідання свідчать наявні в матеріалах справи клопотання відповідача про надання відстрочки, відзив на позовну заяву, клопотання про продовження строку розгляду справи та відкладення розгляду справи.

Відповідач, повідомлений про місце, день та час розгляду справи, в порядку, передбаченому ГПК України, в судові засідання тричі не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, витребувані судом документи не надав, проти позову не заперечив.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документі не надані.

За таких обставин, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши та оцінивши всі матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що зменшені позовні вимоги підлягає задоволенню з наступних підстав:

Статтею 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обв'язку.

Відповідно до статті 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 205 ЦК України).

Зі змісту ст. 207 ЦК України випливає, що правочин в простій письмовій формі вчиняється сторонами шляхом фіксації його змісту в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими сторони обмінялися за допомогою телетайпних, електронних або інших технічних засобів зв'язку.

Як свідчать надані суду документи, між сторонами склалися господарські відносини, що породили взаємні обов'язки. Обов'язки позивача виразились у передачі товару відповідачу, а обов'язки відповідача - в оплаті цього товару.

Так, позивач поставив, а відповідач, отримав товар на суму 15 960 грн., що підтверджується двосторонньо підписаною видатковою накладною № 20 від 15.10.2013 року, податковою накладною № 3 від 15.10.2013 року (а с. 15-16).

Відповідач частково оплатив отриманий товар в сумі 6 000 грн., що підтверджується наданою суду банківською випискою від 25.03.2015 року (а. с. 24).

Заборгованість в сумі 9 960 грн. не була оплачена відповідачем.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач листом вих.. № 124 від 03.11.2014 року звернувся до відповідача з вимогою про оплату заборгованості в сумі 9 960 грн. Лист був направлений позивачем на адресу відповідача поштою, що підтверджується копією фіскального чеку поштового відділення № 3849 від 03.11.2014 року, копією опису вкладення поштового відділення з відбитком календарного штемпеля від 03.11.2014 року та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а с. 17-18). Лист позивача вих. № 124 від 03.11.2014 року був отриманий відповідачем 06.11.2014 року, про що свідчить відповідна відмітка про отримання на повідомленні про вручення поштового відправлення.

У подальшому, позивач звернувся до відповідача з претензією вих. № 142 від 18.12.2014 року щодо оплати суми заборгованості у розмірі 9 960 грн. Претензія була надіслана відповідачу поштою, що підтверджується копіями фіскального чеку поштового відділення № 1188 від 23.12.2014 року, опису вкладення у цінний лист з відбитком календарного штемпеля від 23.12.2014 року та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Претензія позивача вих. № 142 від 18.12.2014 року була отримана відповідачем 25.12.2014 року, про що свідчить відповідна відмітка про отримання на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений іншій строк оплати товару.

Суду не було надано доказів сплати відповідачем товару в сумі 9 960 грн.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 9 960 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач у встановлений термін заборгованість не оплатив, то весь цей час він користувався грошовими коштами позивача, та ці грошові кошти знецінилися за цей час, в зв'язку з інфляційними процесами в державі.

Позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних в сумі 103 грн. 14 коп. та інфляційні витрати в сумі 1 177 грн. 27 коп., згідно наведених в тексті позову розрахунків.

Перевіривши розрахунок позивача суд встановив, що фактично сума інфляційних витрат складає 1 177 грн. 39 коп., але суд не вважає за необхідне виходити за рамки позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню 3 % річних в сумі 103 грн. 14 коп. та інфляційні витрати в сумі 1 177 грн. 27 коп.

Відповідач просить надати йому відстрочку виконання рішення суду на чотири місяці, підстави для надання відстрочки викладені в заяві про надання відстрочки виконання рішення суду (а. с. 52).

Позивач заперечує проти надання відповідачу відстрочки виконання рішення суду, з підстав , викладених позивачем у письмових поясненнях від 21.05.2015р.

Відповідно до п. 6 статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення суду.

З вищевикладеного вбачається, що надання відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом суду, а не обов'язком.

Підставою для розстрочення або відстрочки виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення суду чи роблять його виконання неможливим у термін або встановлений господарським судом способом.

Відповідно до п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року за № 9, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, згоди сторін на вжиття зазначених заходів, не потрібно і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Фінансова криза в країні та проведення на територіях Донецької та Луганської областей АТО з 14.04.2014р., негативно впливає на господарську діяльність усіх підприємств, установ, організацій, в тому числі і на господарську діяльність позивача.

Відповідач не надав суду довідок з усіх банків про те, що у нього відсутні грошові кошти на його рахунках.

Приймаючи до уваги вищевказане, клопотання відповідача, пояснення позивача, враховуючи усі вищевикладені обставини, в тому числі матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, проведення на територіях Донецької та Луганської областей АТО з 14.04.2014р., що негативно впливає на господарську діяльність усіх підприємств, установ, організацій, в тому числі і на господарську діяльність позивача, враховуючі інтереси обох сторін, ступень виконання зобов'язання, причини неналежного виконання зобов'язання, наслідки порушення зобов'язання, поведінки винної сторони, в тому числі вжиття нею заходів до часткового виконання зобов'язання, суд вважає за можливе клопотання відповідача задовольнити частково, та надати відповідачу відстрочку виконання рішення суду в частині стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних витрат на 2 місяця, до 08.08.2015р. В іншій частині заява відповідача про відстрочку виконання рішення суду задоволенню не підлягає по вказаним підставам.

Заперечення відповідача в частині стягнення пені не приймаються судом, оскільки позивач зменшив позовні вимоги, і пеню вже не просить стягнути з відповідача.

Витрати по сплаті судового збору слід віднести на відповідача, пропорційно сумі задоволених позовних вимог, згідно ст. 49 ГПК України.

В зв'язку із зменшенням позивачем позовних вимог, відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" та п. 4 Інформаційного листа ВГСУ від 21.11.2011р. № 01-06/1625/2011, повернути із Державного бюджету України позивачу судовий збір у розмірі 173 грн. 75 коп.

Керуючись ст. ст. 44 - 49, 75, 82 - 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Азовзагальмаш" (пл. Машинобудівників, буд. 1, м. Маріуполь Донецької області, 87535; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія Укрпромснаб" (проспект Маяковського, буд. 11, к. 75, м. Запоріжжя, 69035; ) основний борг в сумі 9 960 грн., 3 % річних в сумі 103 грн. 14 коп., інфляційні витрати в сумі 1 177 грн. 27 коп., відстрочивши виконання рішення суду на 2 місяця, до 08.08.2015р. Надати наказ.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Азовзагальмаш" (пл. Машинобудівників, буд. 1, м. Маріуполь Донецької області, 87535; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія Укрпромснаб" (проспект Маяковського, буд. 11, к. 75, м. Запоріжжя, 69035; ) судовий збір в сумі 1 653 грн. 25 коп. Надати наказ.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю „Компанія Укрпромснаб" (проспект Маяковського, буд. 11, к. 75, м. Запоріжжя, 69035; ) судовий збір у розмірі 173 (сто сімдесят три) грн. 75 коп., сплачений платіжним дорученням №18 від 23.03.2015р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №908/2112/15.

Дане рішення є підставою для повернення Товариству з обмеженою відповідальністю „Компанія Укрпромснаб" (проспект Маяковського, буд. 11, к. 75, м. Запоріжжя, 69035; ) із Державного бюджету України судового збору у розмірі 173 (сто сімдесят три) грн. 75 коп.

Повне рішення складено : 08.06.2015р.

Суддя Л.С. Місюра