ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р.Справа № 922/1973/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Березкіній А.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізол", м. Львів
до Харківського національного університету будівництва та архітектури, м. Харків
про стягнення 25630,25 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Білої Д.В., довіреність б/н від 26.03.2015 р.;

відповідача - не з"явився;

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2015 року до господарського суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізол" (позивач) про стягнення з відповідача - Харківського національного університету будівництва та архітектури 25630,25 грн. основного боргу, а також у позовній заяві позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань щодо виконання робіт за договором на виконання науково-технічної продукції № 110/14 від 07.10.2014р. більш ніж на 7 днів, а тому відповідно до умов цього договору позивачем в односторонньому порядку було розірвано договір, у зв`язку з чим відповідачем має бути повернуто авансовий платіж в сумі 25630,25 грн., який було сплачено позивачем відповідно до виставленого відповідачем рахунку-фактури № 44 від 14.10.2014 р. Також, у позовній заяві позивач зазначає, що виконані відповідачем роботи не було прийнято позивачем, оскільки розроблені технологічні карти не є результатом наукової діяльності відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 квітня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 12 травня 2015 року о 12:00 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази та зобов`язано сторони направити в судове засідання своїх повноважних представників.

07 травня 2015 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог, та зазначив, що позивач не виконав приписів ст. 6 ГПК України, та не надіслав претензію до відповідача в порядку досудового врегулювання спору. Також відповідач зазначив, що позивач прострочив авансовий платіж, який було здійснено тільки 20.10.2014 р., а не 13.10.2014 р., що визначено календарним планом, та вихідні данні видані з запізненням на 2 дні - 15.10.2014 р., у зв"язку з чим строк здачі робіт по першому етапу зсувається на 7 діб та закінчився 21.11.2014 р. Відповідач зазначив, що супровідним листом № 12-16/2286 від 27.11.2014 р. робота 1-го етапу в паперовому вигляді була надіслана позивачу, тобто з затримкою не більше 7 днів. Відповідач вказав на те, що позивач не виконав умови договору та не мав підстав для подання претензії за зазначеними обставинами, оскільки відповідач умови договору не порушував. До відзиву на позовну заяву відповідачем надані додаткові документи згідно додатку для долучення до матеріалів справи.

Надані документи були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 12.05.2015 року представник позивача підтримував позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представники відповідача, які були присутні в судовому засіданні 12.05.2015 року заперечували проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 12 травня 2015 року було оголошено перерву до 02 червня 2015 року до 14:20 год., для надання можливості представнику позивача надати докази направлення вимоги про припинення договору та повернення суми попередньої оплати та письмових заперечень стосовно доводів відповідача викладених у його відзиві на позов.

13 травня 2015 року представник позивача надав письмові пояснення вих. № б/н від 12.05.2015 р., в яких зазначив, що авансовий платіж був сплачений ним вчасно з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, в межах семи днів від дня пред"явлення вимоги - 20 жовтня 2014 року. З огляду на що, вважає, що відповідач необґрунтовано відклав строк здачі робіт по першому етапу, крім того вважає, що дотримання порядку досудового врегулювання спору не є обов`язковим для сторін та спір може бути передано на вирішення до господарського суду, до того ж вважає, що роздруківка електронних листів не є належним доказом виконання відповідачем робіт у встановлені строки.

27 травня 2015 року представник відповідача надав через канцелярію суду письмові пояснення від 27.05.2015 р. № 01/1065 із правовим обґрунтуванням своїх заперечень проти позовних вимог, зокрема зазначає, що у листі позивача від 27.11.2014 р., який відповідач отримав 09.12.2014 р. не зазначено про розірвання договору та вимоги про повернення авансового платежу, також зазначає, що позивачем авансовий платіж мав бути сплачений 13.10.2014 р., як зазначено в календарному плані, а сплачено 20.10.2014 р., тому відповідач відклав виконання робіт на 7 днів, крім того, відповідач зазначає, що технологічні карти направлялись своєчасно позивачу електронною адресою. Отже, відповідач вважає, що ним не було порушено своїх зобов`язань за вищезазначеним договором.

Розгляд справи, призначений на 02 червня 2015 року до 14:20 год. розпочався 0 16:20 год. 02 червня 2015 року, у зв`язку з тим, що до господарського суду Харківської області надійшло повідомлення про замінування приміщення суду та всі присутні в приміщенні господарського суду Харківської області мали покинути приміщення.

Після того як співробітниками міліції була завершена перевірка на наявність в приміщенні суду вибухових пристроїв, судом було продовжено розгляд справ, призначених на 02 червня 2015 року.

02 червня 2015 року представник позивача в судовому засіданні надав докази направлення листа б/н від 27.11.2014 р. для долучення до матеріалів справи, а також письмові пояснення з додатками.

Надані документи були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 02.06.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача 25630,25 грн. боргу.

Представник відповідача в призначене судове засідання не з`явився.

За приписами ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Отже, продовження строку розгляду спору можливо лише у виняткових випадках та за клопотанням сторони.

Як вбачається з матеріалів справи позовна заява надійшла до суду 30 березня 2015 року, отже встановлений ст. 69 ГПК України двохмісячний строк вирішення спору спливає 02 червня 2015 року.

Відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду клопотання про продовження строку розгляду спору відповідно до ст. 69 ГПК України, позивачем також не було заявлено таке клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

У п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарським судам України надані роз'яснення, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Так, наявні в матеріалах справи ухвала суду про порушення провадження у справі та протокол судового засідання від 12.05.2015 р. свідчать, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Беручи до уваги вищевикладене та те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши доводи представника позивача, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

07 жовтня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мізол" (позивач, замовник) та Харківським національним університетом будівництва та архітектури (відповідач, виконавець) був укладений договір на виконання науково- технічної продукції № 110/14, у відповідності до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов"язання по розробці трьох технологічних карт на облаштування: не експлуатованої покрівлі із застосуванням ПВХ- мембрани Vinitex; експлуатованої покрівлі із застосуванням ПВХ- мембрани Vinitex; гідроізоляції підземних споруд і підземних частин будівель із застосуванням ПВХ- мембрани Viniteх (п.1.1. договору).

Пунктом 1.2 договору передбачено, що найменування та строки здачі робіт визначаються технічним завданням та календарним планом, які є невід"ємними частинами договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, за виконану науково- технічну продукцію згідно вказаного договору замовник перераховує виконавцю у відповідності з протоколом про договірну ціну - 42717 грн., крім того ПДВ 20% - 8543,40 грн., всього до оплати -51260,40 грн.

Згідно з п. 2.2 договору, оплата здійснюється з авансовим платежем в розмірі 50 % від вартості робіт. Кінцева оплата здійснюється після виконання робіт та підписання акту здачі - приймання науково - технічної продукції.

В розділі 3 договору сторонами встановлено порядок сдачі та приймання робіт.

Так, у п.3.1. договору при завершені робіт виконавець (відповідач) передає замовнику (позивачу) акт сдачі-приймання проектної документації, а відповідно до п.3.2. договору замовник на протязі 3 днів з дня отримання акта сдачі-приймання проектної документації, зобов`язався направити виконавцю підписаний акт або мотивовану відмову від приймання робіт.

Пунктом 4.6 договору передбачено, що у разі порушення строків, вказаних в пункті 1.2 цього договору, більше ніж на 7 днів, з вини виконавця, замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, попередивши виконавця за 5 днів до розірвання. При цьому сплачені у відповідності з п. п. 2.1, 2.2 грошові кошти повертаються замовнику на протязі 5 календарних днів у повному обсязі.

В кошторисі на виконання науково-технічної продукції (додаток № 2 до договору № 110/14 від 07.10.2014р. ) зазначена характеристика робіт, розрахунок вартості та загальна вартість робіт, яка складає 51260,40 грн.

Сторони до договору склали календарний план робіт (додаток № 3 до договору № 110/14 від 07.10.2014р. ), в якому зазначили найменування робіт за договором та основні етапи, строк отримання вихідних даних та строки виконання робіт, а також технічне завдання на виконання науково-технічної продукції (додаток № 4 до договору № 110/14 від 07.10.2014р. ).

Згідно вказаного календарного плану робіт зазначено строки виконання робіт по першому етапу-розробка технологічної карти на облаштування не експлуатованої покрівлі із застосуванням ПВХ- мембрани Vinitex: початок - 13.10.2014 р. та кінець - 14.11.2014 р.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем був виставлений до оплати позивачу рахунок-фактуру № 44 від 14.10.2014 р. на суму 25630,20 грн.

У вказаному рахунку зазначено, що його виставлено за договором № 110/14 від 07.10.2014р.

Позивачем були перераховані відповідачу грошові кошти у розмірі 25630,20 грн., що підтверджується витягом банку від 20.10.2014 р. по рахунку позивача, в графі "призначення платежу" якого зазначено: "за технологічні карти зі. рах. 44 від 14.10.2014 р. в т.ч. ПДВ 20% 4271,70 грн."

Як було вище зазначено, сторони узгодили строк виконання робіт за першим етапом - 14.11.2014 р., проте відповідач у вказані строки роботи не виконав та акти сдачі-приймання проектної документації за першим етапом не передав замовнику (позивачу) на підписання.

У зв"язку з порушенням відповідачем своїх зобов"язань більш ніж на 7 днів, відповідно до п. 4.6 договору, позивачем 02.12.2014 р. було направлено відповідачу лист б/н від 27.10.2014 р., яким в абз. 4 листа, зокрема повідомлено про розірвання договору № 110/14 від 07.10.2014р. з 05.12.2014 р., у зв"язку з порушенням відповідачем строків виконання робіт, а також в абз. 5 цього листа позивач висунув вимогу про повернення авансового платежу в розмірі 25 630,25 грн.

В підтвердження направлення вказаного листа позивачем надано належним чином засвідчену копію поштового чеку № 0065 та рекомендованого повідомлення з відміткою про отримання відповідачем цього листа 09.12.2014 р., до того ж відповідачем надано до матеріалів справи даний лист з відміткою про його отримання 09.12.2014 р.

На вимогу суду позивач надав письмові пояснення б/н від 02.06.2015 р., в яких зазначив, що лист б/н від 27.11.2014 р. відправлено відповідачу 02.12.2014 р. та отримано відповідачем 09.12.2014 р. , та дата розірвання договору з 05.12.2014 р. була вказана ним помилково. Позивач також зазначив, що враховуючи те, що відповідач отримав лист 09.12.2014 р., датою розірвання договору є 14.12.2014 р.

Також в судовому засіданні 02.06.2015 р. представник позивача зазначив, що у вказаному листі було помилково зазначено дату - 27.10.2014 р., та вказаний лист б/н датований 27.11.2014 р.

Проте відповідач супровідним листом № 12-16/2286 від 27.11.2014 р. направив позивачу 2 екземпляри технологічної карти на облаштування не експлуатованої покрівлі із застосуванням ПВХ- мембрани Vinitex.

Позивач отримав вказаний лист та своїм листом б/н від 03.12.2014 р. повідомив відповідача про відмову в прийнятті робіт, та про розірвання договору з 05.12.2014 р. згідно листа від 27.11.2014 р., а також просив повернути аванс в сумі 25630,25 грн.

Внаслідок того, що відповідач не виконав свої зобов"язання щодо здійснення робіт у встановлений договором № 110/14 від 07.10.2014р. строк, позивач розірвав вказаний договір в односторонньому порядку, та звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача 25630,25 грн. сплаченого авансу.

Відповідач, в свою чергу, заперечував проти позовних вимог, та зазначив, що позивач прострочив авансовий платіж, який було здійснено тільки 20.10.2014 р., а не 13.10.2014 р., що визначено календарним планом, та вихідні данні видані з запізненням - 15.10.2014 р., у зв"язку з чим строк здачі робіт по першому етапу зсувається на 7 діб та закінчився 21.11.2014 р. Відповідач зазначив, що супровідним листом № 12-16/2286 від 27.11.2014 р. робота 1-го етапу в паперовому вигляді була надіслана позивачу , тобто з затримкою не більше 7 днів. Відповідач вказав на те, що позивач не виконав умови договору та не мав підстав для подання претензії за зазначеними обставинами, оскільки відповідач умови договору не порушував.

Суд, розглянувши заперечення відповідача, відхиляє їх з огляду на наступне.

Відповідачем був виставлений до оплати позивачу рахунок № 44 14 жовтня 2014 р., який був оплачений останнім 20.10.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами договору та додатків до нього не було узгоджено строку здійснення авансового платежу, зокрема календарним планом було лише передбачено строк отримання вихідних даних - 13.10.2014 р., тому позивачем було правомірно враховано ч. 2 ст. 530 ЦК України, та оплачено рахунок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги- 20.10.2014 року.

Стосовно отримання вихідних даних від позивача- 15.10.2014 р., то доказів в підтвердження цього відповідач не надав.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про те, що відповідач необґрунтовано відклав строк здачі робіт по першому етапу більш ніж на 7 діб, до того відповідачем не надано докази передачі позивачу на підписання акти сдачі-приймання проектної документації за першим етапом робіт, у зв"язку з чим, позивач своїм листом правомірно розірвав договір, з врахуванням п. 4.6 договору.

Як зазначено в п. 4.6 договору, при цьому сплачені у відповідності з п. п. 2.1, 2.2 грошові кошти повертаються замовнику на протязі 5 календарних днів у повному обсязі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Договір на виконання науково- технічної документації № 110/14 від 07.10.2014р. є підставою для виникнення у його сторін прав і обов'язків, визначених ним та за своїм змістом.

Відповідно до ст. 892 ЦК України, за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов'язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити її.

Договір може охоплювати весь цикл проведення наукових досліджень, розроблення та виготовлення зразків або його окремі етапи.

Згідно ст. 893 ЦК України, виконавець зобов'язаний провести наукові дослідження особисто, якщо інше не встановлено договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт.

Частиною 1 ст. 894 ЦК України передбачено, що виконавець зобов'язаний передати, а замовник прийняти та оплатити повністю завершені науково-дослідні або дослідно-конструкторські та технологічні роботи. Договором можуть бути передбачені прийняття та оплата окремих етапів робіт або інший спосіб оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 900 ЦК України, виконавець відповідає перед замовником за порушення договору на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт, якщо не доведе, що порушення договору сталося не з його вини.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, ч.3 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, оскільки право на односторонню відмову від договору було узгоджено сторонами у п. 4.6 договору, та позивач своїм листом б/н від 27.11.2014 р. повідомив відповідача про розірвання договору, який був отриманий відповідачем 09.12.2014 р., тому станом на день подання позову договір на виконання науково- технічної документації № 110/14 від 07.10.2014р. вважається розірваним.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги здійснення позивачем попередньої оплати, як це передбачено умовами договору, враховуючи умови пункту 4.6 договору, яким передбачено, що у разі розірвання договору, сплачені у відповідності з п. п. 2.1, 2.2 грошові кошти повертаються замовнику на протязі 5 календарних днів у повному обсязі, приймаючи до уваги те, що станом на день подання позову договір вважається розірваним, сплачені позивачем кошти в розмірі авансового платежу в сумі 25 630,25 грн. відповідачем не повернуті, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми авансу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки факт невиконання відповідачем робіт у встановлений договором строк належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Стосовно доводів відповідача про недотримання позивачем порядку досудового врегулювання спору, суд відхиляє їх як безпідставні, а також звертає увагу на те, що згідно ч.3 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини цього Рішення положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Також, доводи відповідача стосовно того, що позивач зобов`язаний був сплатити авансовий платіж 13.10.2014 р. є безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, адже рахунок-фактуру за № 44 про сплату авансу виставлено відповідачем 14.10.2014 р. та умовами договору не було визначено строків здійснення оплати авансового платежу, тому позивачем здійснено оплату цього рахунку відповідно до приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України. Таким чином, позивачем не було прострочено виконання зобов`язання щодо здійснення попередньої оплати робіт, а у відповідача не виникло право відстрочення виконання робіт на час, що минув з 13.10.2014 р. по 20.10.2014 р. - 7 днів.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 530, 892, 893, 894 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Харківського національного університету будівництва та архітектури (61002, м. Харків, вул. Сумська, 40, , р/р № 5142 в ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізол" (79022, м. Львів, вул. Городоцька, 174, , р/р № 214 в Центральній філії ПАТ "Кредобанк", МФО 325365) 25630,25 грн. основного боргу та 1827 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 08.06.2015 р.

Суддя І.О. Чистякова