ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Справа № 926/624/15
За позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

до фізичної особи-підприємця Козьмич Олександра Івановича

про стягнення заборгованості - 30354,66 грн.

Суддя Гурин М.О.

Представники:

від позивача - Куриш В.І, представник за довіреністю № 524/14 від 23.10.2014 р.;

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось з позовом до фізичної особи-підприємця Козьмич Олександра Івановича про стягнення заборгованості в сумі 30354,66 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 13.06.2014р. між публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (надалі Кредитор) та фізичною особою-підприємцем Козьмич О.І. (надалі Позичальник) укладено Кредитний договір №010/01-00-5/23. Згідно умов кредитного договору відповідачу було відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування в сумі 32200,00 грн. та кінцевим терміном погашення кредиту до 27.11.2015р. з щомісячною сплатою 24 % річних. Однак, відповідач зобов'язання визначені умовами договору не виконав, кредит не погасив, відсотки за порушення умов користування кредитом не сплачував, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у сумі 30354,66 грн., з яких 26600,85 грн. заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 8453,67грн.), 3113,44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом та 640,37грн. пеня за прострочення сплати кредиту та процентів.

Провадження у справі порушено ухвалою господарського суду Чернівецької області від 14.04.2015р., справу до розгляду в судовому засіданні призначено на 28.04.2015р.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 28.04.2015р. у зв'язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 12.05.2015р.

08.05.2015р. ухвалою господарського суду Чернівецької області в резолютивній частині ухвали господарського суду Чернівецької області від 28.04.2015р. по справі №926/624/15, у визначені дати відкладення ухвали, виправлено допущену описку та слова "12 травня 2015р." слід читати як "19 травня 2015 р.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 19.05.2015р. у зв'язку з повторною неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 02.06.2015р.

На день розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач у судові засідання не з'являвся, своєї позиції до відома суду по суті заявлених вимог не довів, хоча повідомлявся про судові засідання належними чином шляхом своєчасного надсилання ухвали за адресою місцезнаходження, встановленою за Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а неявка належним чином повідомленого Відповідача і ненадання ним витребуваних документів у світлі достатності наданого судом часу для реалізації процесуальних прав останнім у світлі приписів ст.ст. 4-3, 22, 33 Господарського процесуального кодексу України істотним чином не впливають на таку кваліфікацію.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив таке.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Аналогічний зміст викладений також й в частині першій статті 173 Господарського кодексу України.

Так, 13.06.2014р. між публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (надалі Кредитор) та фізичною особою-підприємцем Козьмич О.І. (надалі Позичальник) укладено Кредитний договір №010/01-00-5/23, згідно умов якого позивач зобов'язався надати відповідачеві кредитні кошти в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 32200,00 грн., а відповідач, в свою чергу, зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, повернути позивачу суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісію, а також виконати інші зобов'язання , визначені договором.

Під "Невідновлювальною кредитною лінією" сторони розуміють форму видачі кредиту частинами, при якій при отриманні позичальником повної суми кредитних коштів подальша видача кредитних коштів позичальнику припиняється незалежно від фактичної суми заборгованості за кредитом протягом строку дії договору. (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.1.3. договору кредит надається позичальнику на рефінансування заборгованості за кредитним договором №011/0032/92310 від 03.09.2012р., укладеного між позичальником та кредитором.

Згідно умов кредитного договору відповідачу було відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування в сумі 32200,00 грн. та кінцевим терміном погашення кредиту до 27.11.2015р. з щомісячною сплатою 24 % річних (п.1.2. договору).

Крім того, в порядку п. 2.1 Договору відповідач зобов'язався сплачувати щомісяця кредитору проценти, розмір яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 24,0% річних на рахунок нарахованих доходів кредитора №206842265, МФО Чернівецька обласна дирекція АТ "Райффайзен Банк Аваль".

Пунктом 10.2.1 Договору передбачено, що позичальник на вимогу кредитора сплачує останньому за кожен календарний день прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за договором - пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ України, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми прострочення платежу.

Відповідно до п.п. 7.1. та 7.1.3 Договору у разі настання обставин невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором, а також інші обставини, які свідчать про те, що зобов'язання позичальника за договором не будуть виконані, кредитор має безумовне право на власний розсуд без необхідності укладення будь-яких додаткових угод вимагати дострокового повернення/часткового виконання позичальником зобов'язань за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором №010/01-00-5/23 надавши відповідачу кредит в сумі 30000,00грн., що підтверджується заявою відповідача про надання кредиту у сумі фактичної заборгованості, заявою-анкетою на рефінансування заборгованості за кредитним лімітом до поточного рахунку Кредитної картки фізичної особи - підприємця Козьмича О.І., від 11.06.2014р., заявою відповідача про проведення роботи стосовно реструктуризації кредитної заборгованості за кредитним договором від 28.03.2014р. а також засвідченням та гарантією клієнта (згода клієнта на обробку персональних даних) від 11.06.2014р.

Однак, відповідач в порушення умов Договору взяті на себе зобов'язання виконував частково, основний борг та відсотки у повному обсязі у встановлений Договором строк не сплачував.

29.01.2015р. позивачем на адресу відповідача направлена вимога про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором з повідомленням про прострочення заборгованості та вимогою протягом не більш ніж 30 календарних днів з дати вимоги, здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору, а саме 26600,85грн. заборгованості по сумі кредиту та 3113,44грн. заборгованість по відсоткам. Вищевказана вимога отримана відповідачем, проте залишена без задоволення.

У зв'язку вищевикладеним, позивач правомірно заявив вимогу про дострокове повернення отриманого відповідачем кредиту, заборгованість по якому станом на 28.01.2015р. становить 30354,66 грн., з яких 26600,85 грн. заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 8453,67грн.), 3113,44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом та 640,37грн. пеня за прострочення сплати кредиту та процентів.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться, а як зазначалося вище, відповідач неналежним чином виконував свій обов'язок щодо сплати кредиту та відсотків по кредиту, а тому з нього слід достроково стягнути 26600,85 грн. заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена заборгованості за кредитом - 8459,67грн.) та 3113,44 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 230 Господарського кодексу України, статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 10.2.1 Договору позичальник на вимогу кредитора за кожен календарний день прострочення будь-яких грошових зобов'язань за договором сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу, у зв'язку з простроченням Позичальником строків погашення кредиту Банком правомірно нарахована пеня за прострочення строків сплати кредиту та процентів в розмірі 640,37 грн.

За приписами статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст. 34 ГПК України).

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Із врахуванням вищевикладених норм та фактичних обставин справи, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судові витрати слід покласти на відповідача, з вини якого спір доведений до розгляду у судовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 49, 82, 83, 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Козьмича Олександра Івановича (58000, м. Чернівці, 1-й пров. вул. О.Вільшини, 2, ІПН ) на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції (м. Чернівці, вул. Головна, 143, , р/р. 290904960, МФО 356464) заборгованість в сумі 30354,66 грн., з яких 26600,85 грн. заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 8453,67грн.), 3113,44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом та 640,37грн. пеня за прострочення сплати кредиту та процентів та 1827,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 02.06.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення підписане та оформлене відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України 04.06.2015 р.

Суддя М.О. Гурин