РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015Справа №910/11435/15

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», м.Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», м.Київ,

про стягнення 15 465,63 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: Гаркуша Г.В. - по дов.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», м.Київ звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 15 465,63 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на виплату Товариству з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія» страхового відшкодування на підставі договору №250567992.13 від 14.05.2013р. страхування, внаслідок чого до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» перейшло право вимоги до відповідача.

Відповідач у судове засідання 27.05.2015р. не з'явився, представника не направив, відзиву на позов не надав, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористався, правової позиції по суті спору не висловив.

Проте, за висновками суду, Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» було належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

За приписами ст.65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: 01042, м.Київ, Печерський район, пров.Новопечерський, буд.19/3.

На вказану адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано ухвалу від 07.05.2015р. з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Про отримання відповідачем наведеної судової кореспонденції свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення №937.

За таких обставин, приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

Наразі, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду м.Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у відповідача можливості дізнатись про слухання справи за його участю.

З приводу неявки відповідача в судове засідання 27.05.2015р. господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Наразі, господарським судом прийнято до уваги, що з 12.05.2015р. (дата отримання ухвали про порушення провадження) у відповідача було більш ніж достатньо часу для висловлення своєї правової позиції по суті спору.

Судом також враховано, що ухвалою від 07.05.2015р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась та відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи не заявлялось.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач не з'явився у судове засідання 27.05.2015р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені до матеріалів справи документи, господарський суд встановив:

Згідно із ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як свідчать матеріали справи, 14.05.2013р. між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія» (страхувальник) було укладено договір №250567992.13 страхування, предметом якого відповідно до п.2 є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом з наступними характеристиками:

марка/модель: Toyota Corolla,

реєстраційний номер: АА 1789 МС,

номер шасі:JTNBH58E90J011275,

рік випуску: 2012р.

За змістом п.2 договору №250567992.13 від 14.05.2013р. страховим випадком є пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання, в тому числі, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У пункті 3 договору №250567992.13 від 14.05.2013р. встановлено франшизу в розмірі 1598,60 грн.

Договір діє з 18.05.2013р. по 17.05.2014р. (п.5 договору №250567992.13 від 14.05.2013р.).

За умовами вказаного договору страхування вигодонабувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія».

Територією страхування є Україна, країни СНД та Європи (п.4 договору №250567992.13 від 14.05.2013р.).

Виходячи зі змісту довідки №9225609 про дорожньо-транспортну пригоду, 02.07.2013р. о 12 год. 30 хвил. у м.Чернігові по вул.1-го Травня відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів 1.Daewoo Nexia, державний номер СВ 6112 АХ, що належав Приватному підприємству «Круїз-Таксі», керування яким здійснював Куліш Андрій В'ячеславович, 2. Hyuindai Tucson, державний номер СВ 2888 ВВ, який належав Андрусенко Анатолію Анатолійовичу, що і здійснював керування транспортним засобом, та 3. Toyota Corollа, державний номер АА 1789 МС, що належав Товариству з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія», та перебував під керуванням Гуз Ігоря Костянтиновича.

Частиною 2 ст.1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 вказаного нормативно-правового акту встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

При настанні страхового випадку страхувальник зобов'язаний негайно в межах населеного пункту сповістити страховика про настання страхового випадку; письмово оформити заяву про страховий випадок; пред'явити пошкоджений транспорт представнику страховика для огляду на пошкодження (п.9.1 договору №250567992.13 від 14.05.2013р.).

За умовами п.2 договору №250567992.13 від 14.05.2013р. виплата страхового відшкодування здійснюється без вирахування зносу на деталі, вузли, що підлягають заміні в ході ремонту транспортного засобу.

Страхове відшкодування сплачується з вирахуванням амортизаційного зносу на шини, диски тільки у разі їх окремого пошкодження (п.9.4 договору №250567992.13 від 14.05.2013р.).

Як свідчать матеріали справи, 03.07.2013р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія» звернулась до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» з повідомленням про автоаварію.

12.07.2013р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Світ-Авто» було виставлено рахунок №СА-000146492, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Corollа, державний номер АА 1789 МС становить 20 477,08 грн.

17.07.2013р. представниками Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» було проведено огляд транспортного засобу Toyota Corollа, державний номер АА 1789 МС та встановлено що під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 02.07.2013р., автомобілю було завдано наступні пошкодження: бампер задній, підсилювач бамперу заднього, крило заднє праве, петля кріплення багажника, тощо.

Відповідно до звіту №739 від 26.07.2013р. про оцінку транспортного засобу Toyota Corollа, державний номер АА 1789 МС, складеного на замовлення страховика, вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного вище транспортного засобу в результаті його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 02.07.2013р., становить 23 655,21 грн.

05.09.2013р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія» звернулась до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» з заявою на виплату страхового відшкодування на рахунок страхувальника.

10.09.2013р. представником страховика було складено страховий акт №102970, згідно змісту якого Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія» в сумі 15 465,63 грн.

З наявного в матеріалах справи платіжного доручення №11577 від 27.09.2013р. вбачається, що Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» було виплачено страхове відшкодування страхувальнику шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія». Вказане платіжне доручення скріплене печаткою банку про проведення фінансової операції.

За таких обставин, господарським судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» було належним чином виконано свій обов'язок з виплати страхового відшкодування за договором №250567992.13 від 14.05.2013р. страхування.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За цими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги.

Таким чином, на підставі наведених норм цивільного законодавства та встановлених судом обставин, господарський суд дійшов висновку, що у Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» виникло право вимагати суму страхового відшкодування в особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови від 30.07.2013р. Деснянського районного суд м.Чернігова, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 02.07.2013р. о 12 год. 30 хвил. у м.Чернігові по вул.1-го Травня за участю транспортних засобів 1. Daewoo Nexia, державний номер СВ 6112 АХ, 2. Hyuindai Tucson, державний номер СВ 2888 ВВ та 3. Toyota Corollа, державний номер АА 1789 МС, визнано Куліша Андрія В'ячеславовича.

Доказів оскарження та скасування у передбаченому чинним законодавством України порядку наведеного судового акту матеріали справи не містять.

Статтею ст.11 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до п.1.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням №566 від 09.07.2010р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, база даних Моторного транспортного страхового бюро України - це єдина централізована база даних Моторного транспортного страхового бюро України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п.5.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням №566 від 09.07.2010р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, інформація, отримана з бази даних Моторного транспортного страхового бюро України, використовується з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди та отримання відомостей про страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу на дату ДТП або на дату укладення договору обов'язкового страхування.

Отже, з наведеного вище вбачається, що відомості бази даних Моторного транспортного страхового бюро України є публічними та можуть бути використані судом з метою визначення наявності полісу обов'язкового страхування у особи, яку визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, в межах провадження по справі №910/11435/15. Аналогічну позицію наведено у постанові від 05.08.2013р. Вищого господарського суду України по справі №5011-4/5903-2012-10/519-2012.

Наразі, відповідно до довідки №7/2-28/14115 від 15.05.2015р. Моторного транспортного страхового бюро України цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу Daewoo Nexia, державний номер СВ 6112 АХ застраховано Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» за полісом АС8663796. Наведеним полісом встановлено нульвий розмір франшизи.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявна в матеріалах справи довідка №7/2-28/14115 від 15.05.2015р. Моторного транспортного страхового бюро України є належним доказом страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу Daewoo Nexia, державний номер СВ 6112 АХ на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 02.07.2013р. саме відповідачем.

Таким чином, за висновками суду, звернення Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» саме до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» є обґрунтованим.

Як свідчать матеріали справи, 27.11.2013р. позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» з заявою №4112 від 22.11.2013р. про виплату страхового відшкодування. Факт отримання відповідачем наведеної претензії підтверджується поштовим повідомленням №571.

Проте, за твердженнями представника Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», вимогу позивача задоволено не було, страхове відшкодування в сумі 15 465,63 грн. не виплачено.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, судом ухвалою від 07.05.2015р. було зобов'язано відповідача надати докази (у разі наявності) щодо виплати заявнику страхового відшкодування в сумі 15 465,63 грн. за наслідками дорожньо-транспортної, яка сталась 02.07.2013р.

Однак, як зазначалось, відповідачем вимог суду виконано не було, свою правову позицію по суті спору не висловлено.

При цьому, судом враховано, що з 12.05.2015р. (дата отримання відповідачем ухвали про порушення провадження) було більш ніж достатньо часу для надання витребуваних судом доказів та висловлення своєї правової позиції по суті спору.

При цьому, суд зазначає, що відповідно п.2.3 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч.1 ст.38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене вище, з огляду на те, що позов повністю доведений заявником та обґрунтований наявними в матеріалах справи документами, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування в сумі 15 465,63 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування в сумі 15 465,63 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (01042, м.Київ, Печерський район, пров.Новопечерський, буд.19/3, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (01054, м.Київ, Шевченківський район, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.33, ) страхове відшкодування в сумі 15 465,63 грн. та судовий збір в розмірі 1827 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 27.05.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 29.05.2015р.

Суддя М.О. Любченко