РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015Справа №910/7858/15-г
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль»

до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

про стягнення 4 070,64 грн.

Представники сторін:

від позивача: Сімейко А.І. - представник за довіреністю №06-05-13/16 від 05.01.2015 року;

від відповідача: Дем'янов І.Ю. - представник за довіреністю №1029/13 від 08.05.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення 4 070,64 грн., з яких: основний борг в сумі 3 026,48 грн., 3% річних в розмірі 152,86 грн. та інфляційні втрати в сумі 891,30 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що підприємство у опалювальних сезонах: 2012 - 2013 років (з 22.10.2012 року по 04.04.2013 року), 2013- 2014 років (з 13.10.2013 року по 07.04.2014 року) поставило відповідачу теплову енергію у вигляді гарячої води, до належного йому на праві власності, нежитлового приміщення - офісу, розташованого за адресою: м. Сєвєродонецьк, проспект Хіміків, 46/15, з опалювальною площею 45,4 кв.м на загальну суму 3 026,48 грн. Проте, товариство, в порушення вимог чинного законодавства України, свої зобов'язання по проведенню оплати з поставленої теплової енергії не виконало, у зв'язку з чим, позивач на підставі ст.625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), окрім основного боргу, просив стягнути також інфляційні втрати та 3% річних.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 01.04.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 18.05.2015 року.

У зв'язку з неявкою представника позивача в судове засідання 18.05.2015 року, ухвалою суду від 18.05.2015 року відкладено розгляд справи на 02.06.2015 року.

Під час проведення судового засідання 02.06.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що жодних зобов'язань по оплаті банком на користь позивача заборгованості за спожиту теплову енергію у сумі 3 026,48 грн. не передбачено, а відтак, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат, як і основного боргу, за твердженнями позивача є безпідставними.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до договору купівлі продажу нерухомого майна від 01.12.2011 року, укладеного публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (покупець) та Гаврилюк Л.І., Лященко Л.І. (продавці), продавці передали, а покупець прийняв у власність нерухоме майно - приміщення магазину промислових товарів, загальною площею 156,8 кв.м, що складається з: А-1, А?-1, а- приміщення магазину промислових товарів, цегляне, загальною площею 156,8 кв.м, вартість - 154 918 грн., І - замощення, вартість - 2 875 грн., яке розташовано за адресою: м. Сєвєродонецьк, Луганської області, проспект Хіміків (проспект Комсомольський), будинок 46/15, на земельній ділянці площею 0,0198 га з кадастровим №:06:012:0158.

За умовами вказаного вище договору, Продавці зобов'язані передати, а покупець зобов'язався прийняти у власність нерухоме майно разом з усіма інженерними та комунікаційними мережами, які є невід'ємною частиною нерухомого майна та/або забезпечують його нормальну експлуатацію відповідно до цільового призначення.

Спірне приміщення відповідача розташоване на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку № 46 по проспекту Хіміків у м. Сєвєродонецьку.

Як зазначає позивач, даний житловий будинок обладнаний системою централізованого опалення, яка в свою чергу гідравлічно та теплотехнічно об'єднана з транзитними стояками та трубопроводами, які проходять нежитловим приміщенням відповідача, що разом становить єдину систему централізованого опалення житлового будинку № 46 по проспекту Хіміків у м. Сєвєродонецьку.

До набуття у власність відповідачем зазначеного вище нежитлового приміщення, попереднім власником було здійснено, з дотриманням вимог діючого законодавства, відключення даного приміщення від мереж централізованого опалення.

Так, 14.12.2007 року міжвідомчою комісією, яка розглядає питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, було складено Акт про відключення квартири (нежилого приміщення, секції, під'їзду, будинку) від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення і гарячого водопостачання (ЦО і ГВП), розташованого за адресою: м.Сєвєродонецьк, проспект Хіміків, 46/15 (далі - Акт від 14.12.2007 pоку).

Відповідно до п. 2 Акту від 14.12.2007 року відключення виконано на основі проекту 14-04-ОВ з проведенням реконструкції системи опалення. В приміщеннях квартири (нежитлового приміщення) знаходиться 29,1 м опалювальних стояків з тепловіддачею ізольованих стояків згідно проекту 13 Гкал за рік.

Частиною 1 ст.26 Закону України «Про теплопостачання» проектування, будівництво, реконструкція об'єктів у сфері теплопостачання здійснюються на основі схем теплопостачання, державних будівельних норм та нормативно-правових актів на проведення будівельних робіт.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в багатоквартирних житлових будинках регулюється, зокрема, Правилами з надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005 року (далі - Порядок) (в редакції на час надання дозвільних документів на відключення, коли передбачалось відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення).

Відповідно до п.2.4.1 Порядку разом з проектом індивідуального (автономного) теплопостачання надаються: проектні рішення щодо опалення місць загального користування у будинку; технічні рішення з розрахунками щодо реконструкції існуючої системи теплопостачання: перенесення транзитних стояків, їхня ізоляція, можливе перекладання розподільних трубопроводів, стояків, заміна дросельних діафрагм, елеваторів, теплолічильників тощо; теплові навантаження місць загального користування; розраховані теплові навантаження будинку; технічні рішення з перерахунку та заміни внутрішньобудинкових систем газо- та електропостачання (залежно від типу нагрівачів).

По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження (п.2.6 Порядку).

Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання (п.2.7 Порядку).

З попереднім власником даного нежитлового приміщення, позивачем було укладено договір на постачання теплової енергії в гарячій воді від 17.01.2002 року №284, відповідно до п.2.2 якого (з рахуванням змін, внесених угодою №1 від 01.02.2007 року): в приміщення по проспекту Хіміків, 46/15 постачається теплова енергія в межах Qрік=1,3 Гкал за рік (згідно з проектом, відповідно до акта про перевід приміщення на автономне опалення).

Таким чином, враховуючи специфіку конструкції системи опалення даного житлового будинку, нежитлове приміщення відповідача знаходиться у тепловому контурі житлового будинку, а в приміщенні розташовані опалювальні стояки з вертикальним розміщенням, що забезпечує опалення нежитлового приміщення за рахунок тепловитрат суміжних приміщень та стояків опалення, а обсяг теплової енергії, що споживається, визначається на підставі відповідної технічної документації, а саме проекту №14-04-ОВ, що і наведено у Акті від 14.12.2007 року.

У зв'язку з фактичним постачанням теплової енергії до нежитлового приміщення відповідача у жовтні 2012 року на його ім'я було відкрито особовий рахунок, на якому обліковується нарахування за спожиту теплову енергію, здійснені оплати.

З представлених суду документів слідує, що позивач неодноразово звертався до відповідача з листами від 10.07.2012 року №16-6-819, від 06.02.2015 року №08-06-147 з пропозиціями укласти договір.

Проте, відповідач договір з позивачем не уклав.

Водночас, відсутність договору, укладеного між сторонами, не є підставою для звільнення відповідача від оплати заборгованості з поставленої відповідачу теплової енергії, оскільки згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є фактичне постачання теплової енергії та її отримання відповідачем.

За приписами ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки.

Так, відповідно до п. 2 ч. З ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв, зокрема, міжопалювалого періоду для систем опалення.

Пунктом 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі, а споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У відповідності до положень ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» та ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов'язок укладання договору покладено на споживача.

Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Таким чином, зобов'язання відповідача в умовах неукладеного договору на теплопостачання виникає на підставі дії законів, що перелічені вище. А неукладення договору не звільняє відповідача від сплати заборгованості за спожиту теплову енергію.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-59цс13 від 30.10.2013 року, відповідно до якої споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не можу бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

При цьому судом враховано, з акта від 14.12.2007 року, який позивачем надавався відповідачу, останньому було відомо, що в даному приміщенні розташовані вертикальні стояки опалення.

Водночас, у п.5 вказаного вище акта визначено, що власник, наймач (орендар) квартири (не житлового приміщення) або уповноважена ним особа, щорічно не пізніше 1 жовтня, здійснює оплату розрахункової величини 1,3 Гкал за діючими тарифами.

При цьому, у п.2.4.1 Порядку, в редакції на час надання дозвільних документів на відключення, коли передбачалось відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення разом з проектом індивідуального (автономного) теплопостачання надаються, зокрема, значення тепловіддачі транзитних стояків та трубопроводів, які проходять приміщенням з індивідуальним (автономним) теплопостачанням і, при потребі, теплові навантаження місць загального користування; розраховані теплові навантаження об'єкта (квартири, нежитлового приміщення, секції, будинку).

Між тим, судом враховано, що акт від 14.12.2007 року не скасований, не визнаний недійсним.

Згідно з приписами ст.ст. 509, 11 ЦК України в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

А, згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України.

Відповідно до приписів ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін), виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

З урахуванням того, що рахунки відповідачу надіслані рекомендованою (цінною) письмовою кореспонденцією, а нормативні строки при пересиланні місцевої рекомендованої (цінної) письмової кореспонденції згідно з п. 4.2 Нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 12.12.2007р. № 1149 (чинні на час спірних правовідносин), складають: Д+3, де Д - день подання поштового відправлення, 3 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення, то, у такому випадку, терміном надання відповідачу рахунку є: Д+3, де Д - день подання поштового відправлення, 3 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення, а прострочення оплати послуг починається після спливу семиденного строку встановленого ч.2 ст. 530 ЦК України з урахуванням строку пересилання поштового відправлення.

Як слідує з матеріалів справи, протягом опалювальних сезонів 2012-2013 років, 2013-2014 років відповідачу було поставлено теплову енергію на загальну суму 3 026,48 грн. (1 513,24 грн. сума по рахунку за опалювальний сезон *2 кількість опалювальних сезонів), що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про включення тепло установок в даному житловому

Вартість 1 Гкал теплової енергії (з 22 липня 2010 року - зі дня набрання чинності Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 9 липня 2010 року № 2479-VI, тарифи на теплову енергію для суб'єктів природних монополій встановлює національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (постанова Верховного Суду України від 28.05.2013 року у справі №3-9гс13)), що поставлялась відповідачу складала з 01.04.2012 р. (тариф для потреб інших споживачів) - 970,02 грн. (без ПДВ) відповідно до наказу по підприємству «Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам» від 21.03.2012 р. № 70, прийнятого на підставі постанови НКРРКП України «Про встановлення тарифів на теплову енергію ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» від 16.03.2012 р. № 136.

Опалювальний сезон 2012-2013 років було розпочато на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради «Про поетапну подачу тепла на об'єкти охорони здоров'я, дитячі дошкільні заклади, школи, об'єкти житлового фонду, культури, об'єкти сім'ї, молоді та спорту» від 11.10.2012 року №1307 з 16.10.2012 року.

Завершено опалювальний сезон 2012-2013 років на підставі розпорядження міського голови «Про завершення опалювального періоду 2012-2013 p.p.» від 03.04.2013 року №135 від 04.04.2013 року.

Опалювальний сезон 2013-2014 років було розпочато на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради «Про поетапну подачу тепла на об'єкти охорони здоров'я, дитячі дошкільні заклади, школи, об'єкти житлового фонду, культури, об'єкти сім'ї, молоді та спорту» від 25.09.2013 року №777 з 15.10.2013року.

Завершено опалювальний сезон 2013-2014 років на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради «Про завершення опалювального періоду 2013-2014 років» від 25.03.2014 №205 - 07.04.2014року.

Таким чином, враховуючи вище зазначене, позовні вимоги в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» основного боргу в сумі 3 026,48 грн. є обґрунтованими, оскільки строк оплати боргу з поставленої теплової енергії є таким, що настав.

Що стосується решти вимог позивача, а саме в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 152,86 грн. та інфляційних втрат в сумі 891,30 грн., господарський суд зазначає наступне.

З представленого заявником розрахунку слідує, що державним підприємством «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» нараховано 3% річних та інфляційні втрати в наступному порядку:

1) на суму 1 513,24 грн. за період з 01.02.2013 року по 28.02.2015 року в сумі 94,28 грн. 3% річних та 441,87 грн. інфляційних втрат;

2) на суму 1 513,24 грн. за період з 15.11.2013 року по 28.02.2015року в сумі 58,58 грн. 3% річних та 449,43 грн. інфляційних втрат.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

Тобто, положення частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання.

Відтак, враховуючи вище наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, арифметичну вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вище вищезазначене, позовні вимоги позовні вимоги державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення 4 070,64 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (01011, м. Київ, Печерський район, вул. Лєскова, буд. 9, ідентифікаційний код 14305909) на користь державного підприємства «Сєвєдонецька теплоелектроцентраль» (93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, 3, ідентифікаційний код 00131050) основний борг в сумі 3 026 (три тисячі двадцять шість) грн. 48 коп., 3% річних в розмірі 152 (сто п'ятдесят дві) грн. 86 коп. та інфляційні втрати в сумі 891 (вісімсот дев'яносто одну) грн. 30 коп., а також судовий збір в сумі судовий збір в розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 11.06.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий