КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2015 р. Справа№ 910/28994/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін

від позивача: Боровенко Д.В. - представник за дов. б/н від 15.04.2015 року;

від відповідача: Мартян О.В. - представник за дов. №б/н від 08.05.2015 року;

від третьої особи: Кривошея Є.В. - представник за дов. №3816/15/1 від 21.07.2014 року,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ"

на рішення Господарського суду м. Києва від 11.02.2015 року

у справі №910/28994/14 (суддя Яковенко А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ"

до Публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна іпотечна установа

про визнання п. 7.1. Договору кредитної лінії №НКЛ-2005191/1 від 25.03.2011 недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТЛ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК" (далі - відповідач) про визнання п. 7.1. Договору кредитної лінії №НКЛ-2005191/1 від 25.03.2011 недійсним.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що п. 7.1 Договору кредитної лінії №НКЛ-2005191/1 від 25.03.2011 є незаконним та таким, що порушує право останнього, оскільки обмежує право на судовий захист та суперечить ч. 1 ст. 55 Конституції України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 року у справі №910/28994/14 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "АТЛ" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 року у справі №910/28994/14 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема що він не належним чином і з порушенням чинного законодавства був повідомлений про дату та час розгляду позовної заяви.

Крім того, апелянт зазначає, що третейське застереження, викладене в п. 7.1. Договору обмежує конституційне право сторін на судовий захист.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 05.03.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ" було прийнято до провадження.

03.04.2015 року через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду від Державної іпотечної установи надійшла заява від 30.03.2015 року №2005191/1 про заміну відповідача ПАТ «Дельта Банк» у справі 910/28994/14 правонаступником, шляхом залучення до участі у справі Державну іпотечну установу.

14.05.2015 року через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду від Державної іпотечної установи надійшла заява в якій іпотечна установа просила не розглядати, раніше подану до Київського апеляційного господарського суду, заяву №2990/15 від 30.03.2015 року.

Крім того, 14.05.2015 року через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду від Державної іпотечної установи надійшла заява про залучення у розгляді справи №910/28994/14 в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державну іпотечну установу.

Колегія суддів розглянувши дане клопотання дійшла висновку про його задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державну іпотечну установу.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

25.03.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТЛ" (позичальник) та Публічним акціонерним товариством "ДЕЛЬТА БАНК" (кредитор) було укладено договір кредитної лінії №НКЛ-2005191/1 від 25.03.2011 року (далі - договір), предметом якого відповідно до умов договору є зобов'язання кредитора надавати позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до п. 7.1. Договору всі спори вирішуються сторонами в процесі переговорів. У разі неможливості вирішення спірних питань шляхом переговорів, всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні цього Договору чи у зв'язку з ним або випливають з нього (включаючи, але не обмежуючись - визнання цього Договору недійсним або дійсним, укладеним або неукладеним) вирішуються Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у наступному порядку. Справа розглядається одноособово Кисельовим Максимом Євгеновичем - третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або Твердохлібом Олегом Станіславовичем у порядку черговості, вказаному у цьому пункті Договору. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року за № 11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) чи його частини необхідно встановити, що правочин чи його частина не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст.ст. 2, 5 Закону України "Про третейські суди" третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом. Юридичні та фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Зокрема, у відповідності до ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Аналіз наведених вище положень Закону України "Про третейські суди", свідчить про те, що цим Законом не передбачено такої обов'язкової передумови для укладення третейської угоди (або третейського застереження в договорі) як наявність між сторонами спору з цивільних або господарських правовідносин, який виник до укладення відповідної третейської угоди. Спір між сторонами може виникнути і після укладення відповідної третейської угоди, наявність якої буде підставою для передачі того чи іншого спору на вирішення третейського суду. Зокрема, за змістом ч. 6 ст. 12 Закону вже на стадії укладення господарського договору, сторони такого договору не позбавлені права включити до договору умову про розгляд спорів в третейському суді (третейське застереження) або укласти окрему письмову третейську угоду про передачу спору на вирішення третейського суду, який (спір) може виникнути в подальшому під час дії договору.

Відповідно до ст.ст. 627, 628 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, укладаючи договір, сторони мають на меті врегулювати взаємні цивільні права та обов'язки в певній сфері правовідносин. При цьому, на момент укладення договору, як правило, будь-які спори між сторонами з питань, що є предметом регулювання такого договору, відсутні.

До того ж, включення третейського застереження до тексту договору здійснюється для визначення умов вирішення спорів, які можуть виникнути при реалізації сторонами положень договору, що є загальноприйнятим в національній та світовій практиці застосування позасудових механізмів врегулювання спорів.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції чинне законодавство не містить заборони щодо укладення третейського застереження як на стадії укладення господарського договору, так і на стадії існування господарського спору.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 та постановах Вищого господарського суду України №57/110-09 від 23.06.2010, №17/5026/848/2012 від 13.11.2012, №14/479-32/450 від 19.04.2011, №38/289-10 від 28.04.2011, №27/181 від 22.05.2012, №13/2376 від 23.03.2011 та інших.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що третейське застереження, викладене в п. 7.1. Договору обмежує конституційне право сторін на судовий захист, оскільки обрання сторонами за взаємною домовленістю у встановленому порядку та визначених законодавством межах позасудового порядку вирішення спорів не може вважатися порушенням їх права на судовий захист, якщо така домовленість відповідає внутрішній волі та намірам сторін.

Так, слід відзначити, що відповідно до п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24.02.2004 року №3-рп/2004, вказується, що одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд погоджується з доводами скаржника щодо суперечності частини положення договору щодо розгляду справи про недійсність договору в третейському суді, проте зазначає, що ця суперечність не може бути підставою для визнання третейського застереження недійсним та не порушує права та інтереси позивача на звернення до належного суду про що свідчить і розгляд даної справи.

Щодо твердження скаржника, що останній не належним чином і з порушенням чинного законодавства був повідомлений про дату та час розгляду позовної заяви, Київський апеляційний господарський суд відзначає наступне.

Так, 28.01.2015 року суддею Господарського суду міста Києва було винесено ухвалу по справі №910/28994/14, якою було відкладено розгляд справи. Як вбачається з відмітки відділу діловодства на зворотному боці ухвали остання була завчасно надіслана на адресу позивача.

При цьому, суд враховує, що позивач знаходиться в м. Києві, а відповідно до інформації УДППЗ "Укрпошта", що міститься на офіційному Інтернет-потралі, нормативний строк пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку для місцевої не пріоритетної кореспонденції становить три дні, для приоритетної - два дні.

Крім того, суд категорично ставиться до твердження скаржника, що останній звертався до суду про надання інформації щодо часу слухання справи, оскільки позивач не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України належних та допустимих доказів (клопотання, тощо) щодо з'ясування у помічника (секретаря, тощо) інформації про час слухання розгляду справи.

При цьому, колегія суддів відзначає, що скаржником було подано клопотання про оголошення перерви у розгляді справи, яке було задоволено судом.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що на час винесення спірного рішення строк розгляду справи передбачений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України майже сплив. Заява про продовження строку розгляду справи на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України подано не було.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 року у справі №910/28994/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 року у справі №910/28994/14 - без змін.

3. Матеріали справи №910/28994/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич