КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Справа№ 910/2707/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Авдеєва П.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 02.06.2015 року по справі № 910/2707/15-г (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" на рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 13.03.2015 року) по справі № 910/2707/15-г (суддя - Головатюк Л.Д.)

За заявою приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал

страхування"

до приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування"

про відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 34 652,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал страхування" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 34 652,95 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року у справі № 910/2707/15-г позов приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал страхування" задоволено повністю. Стягнуто з приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал страхування" 18 764,33 грн., а також 1827,00 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, відповідач, приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування", звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду та просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" на рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 13.03.2015 року) по справі № 910/2707/15-г передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Ільєнок Т.В., Авдеєва П.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2015 року по справі № 910/2707/15-г прийнято апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" до провадження і призначено перегляд рішення на 02.06.2015 року.

Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал страхування" на підставі ст. 96 ГПК України надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача на рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року у справі № 910/2707/15-г відмовити повністю, а рішення залишити без змін, та інші документи на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача був присутнім в судовому засіданні та надавав свої пояснення, якими підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва скасувати повністю та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступ представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року по справі № 910/2707/15-г - слід скасувати, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.04.2014 року між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал страхування" (позивач, страховик) та Аппазовим Р.Е. (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 790/14-Т/Х/01 (договір, а.с. 13-17).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про страхування" визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування", є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до договору позивач прийняв на себе обов'язок відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу "Нісан", державний реєстраційний № АХ 1912 ЕЕ (застрахований автомобіль).

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника пов'язані з володінням, розпорядженням та користуванням вказаним транспортним засобом на випадок настання подій, перелік яких наведено у Договорі, а саме до страхових випадків відноситься: дорожньо-транспортні пригоди; незаконне заволодіння; протиправні дії третіх осіб; інші випадкові події (пожежа, вибух або самозаймання транспортного засобу, стихійне лихо чи природні явища і т.п.).

18.05.2014 року у м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю застрахованого автомобіля "Нісан", державний реєстраційний № АХ 1912 ЕЕ, під керуванням водія Аппазова Р.Е. та автомобіля марки "ВАЗ", державний реєстраційний № АХ 6671 ВС, під керуванням Тишинського В.І.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Тишинським В.І. вимог Правил дорожнього руху України.

Постановою Київського районного суду міста Харкова від 03.06.2014 (справа № 640/8920/14-п) Тишинського В.І. за вчинення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 18).

Відповідно до ст. 354 Господарського кодексу України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Тобто, за укладеним договором одна сторона за договором зобов'язалася за винагороду (страховий внесок), котра сплачується іншою стороною, відшкодувати їй збитки, завдані застрахованому транспортному засобові в результаті настання визначеного договором страхового випадку.

Як вбачається із рахунку № ЗиФ-0234985 від 23.05.2014 року страхове відшкодування становить 34 652,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 26671 від 09.01.2013 року (а.с. 22-48).

Отже, як зазначає позивач до нього перейшло в межах вказаної суми 34 652,95 грн. право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки, вина Тишинського В.І. встановлена у судовому порядку, тому шкода, заподіяна внаслідок ДТП ним і відшкодовується, так як відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Автомобіль "ВАЗ", державний реєстраційний № АХ 6671 ВС, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди, застрахований відповідачем за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС 5542745.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної' пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Оскільки, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків, а у звіті про оцінку вартості збитків № 321 від 22.05.2014 року зазначений реальний розмір витрат позивача, пов'язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля "Нісан", державний реєстраційний № АХ 1912 ЕЕ (з урахуванням зносу), який склав 37 188,16 грн. Проте, відповідно до рахунку № ЗиФ-0234985 від 23.05.2014 року, наданого ПАТ «Завод ім.. Фрудзе», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Нісан", державний реєстраційний № АХ 1912 ЕЕ, становить 34 652,95 грн., то відповідач, на думку позивача, повинен відшкодувати позивача дану суму.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що згідно рахунку № ЗиФ-0234985 від 23.05.2014 року, наданого ПАТ «Завод ім.. Фрунзе», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Нісан", державний реєстраційний № АХ 1912 ЕЕ, становить 34 652,95 грн.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції зазначив на сторінці третій у мотивувальній частині рішення наступне: «Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про задоволення позову частково з огляду не таке», а на сторінці шостій у мотивувальній та резолютивній частині рішення зазначив: «Тому, суд визнає за законні та обґрунтовані вимоги позивача, а отже позов підлягає задоволенню у повному обсязі».

Також по тексту мотивувальної частини рішення зазначено розмір збитків у сумі 34 652,95 грн., а в резолютивній частині рішення зазначено стягнути з відповідача на користь позивача 18 764,33 грн. В іншій частині позову відмовити.

Тобто судом першої інстанції не надано юридичного обгрунтування суми позову, а також мотивувальна частина рішення не відповідає резолютивній.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що позивачем було зменшено суму позову, у зв'язку з частковим погашенням відповідачем боргу у розмірі 15 888,62 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2000 від 05.02.2015 року.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Однак, зазначене рішення не відповідає вимогам п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення".

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як було зазначено вище, 18.05.2014 року сталась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю застрахованого автомобіля "Нісан", державний реєстраційний № АХ 1912 ЕЕ, під керуванням водія Аппазова Р.Е. та автомобіля марки "ВАЗ", державний реєстраційний № АХ 6671 ВС, під керуванням Тишинського В.І.

Правовідносини між позивачем та ПАТ «ПРОСТО-страхування» регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон України).

30.10.2014 року до АТ «ПРОСТО-страхування» надійшло повідомлення про настання випадку, що має ознаки страхового.

Відповідно до статті 34.4 Закону України для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Згідно п. 2 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, Аварійний комісар - особа, яка з'ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків.

В ході проведення розслідування комісаром було встановлено, що характер і порядок розміщення механічних пошкоджень на автомобілях свідчать про те, що пошкодження не могли бути отриманні при тих обставинах і умовах, що заявлені в поясненнях.

З метою встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди відповідачем було замовлено дослідження причин та обставин ушкодження транспортного засобу «Ніссан», реєстраційний номер АХ 1912 ЕЕ, а також технічної спроможності механізму ДТП в заявлених водіями обставинах пригоди.

Відповідно до п. 16, п. 17 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, на підставі проведеного дослідження і зібраних документів складається аварійний сертифікат.

Аварійний сертифікат - це документ, в якому зазначаються обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди.

В аварійному сертифікаті зазначаються достовірні дані, які підтверджують об'єктивну інформацію про обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди.

Відповідно до висновку аварійного комісара від 15.01.2015 року (а.с. 89-95) встановлено наступне:

«1 С технической точки зрения, пояснений водителя Аппазова Р.Е. о механизме образования всего объема повреждений автомобиля «Нісан» гос.номер АХ1912ЕЕ в результате ударно-силового контакта с задней левой частью автомобиля ВАЗ 210703 гос.номер АХ6671ВС, в объеме предоставленной следовой информации не подтверждается соответствием повреждений и механизмом их образования, что свидетельствует о технической несостоятельности заявленной версии.

При этом допускается возможность образования повреждений заднего бампера, молдинга левого заднего бампера, задней левой боковины и рассеивателя задней левой блок-фары внешних осветительных приборов автомобиля Нісан гос.номер АХ1912ЕЕ.».

Аварійним комісаром був проведений розрахунок страхового відшкодування з урахуванням Висновків здійснених на підставі проведеного дослідження.

Згідно Постанови КМУ від 05.01.1998 КМУ «Про затвердження Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів»:

п. 2 Аварійний комісар - особа, яка з'ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків і відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Нацкомфінпослуг.

п. 5 Діяльність аварійного комісара щодо з'ясування обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків провадиться на підставі договору із страховиком.

п. 16 На підставі проведеного дослідження і зібраних документів аварійний комісар складає аварійний сертифікат.

п. 17 В аварійному сертифікаті зазначаються достовірні дані, які підтверджують об'єктивну інформацію про обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди.

Відповідно до Ремонтної калькуляції № 97788 складеної аварійним комісаром, на підставі визнаних ним у дослідженні пошкоджень, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 15 888,62 грн. (а.с 96-99).

З огляду на вищевикладене, ПАТ «ПРОСТО-страхування» здійснило страхове відшкодування у розмірі 15 888,62 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2000 від 05.02.2015 року (а.с. 88).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, обгрунтовуючи суму позову, посилався на рахунок № ЗиФ-0234985 від 23.05.2014 року (а.с. 46), наданий ПАТ «Завод ім.. Фрунзе», з якого вбачається, що вартість встановленого ремонту пошкодженого автомобіля "Ніссан", реєстраційний номер АХ 1912 ЕЕ, складає 34 652,95 грн.

В зв'язку зі сплатою відповідачем 15 888,62 грн. позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог на цю суму (а.с. 103).

З цих доказів суми позову виходив і суд першої інстанції, зменшивши її без надання юридичної оцінки аварійному сетифікату № 97788 від 15.01.2015 року (а.с. 89-95) та ремонтній калькуляції № 97788 від 22.01.2015 року (а.с. 96-99).

При таких даних, колегія суддів при розрахуванні суми позову бере за основу саме аварійний сертифікат, оскільки в ньому аварійний комісар навів зв'язок з дорожньо-транспортною пригодою та спричиненими пошкодженнями автомобіля, а в звіті № 321 та рахунку № ЗиФ-0234985 від 23.05.2014 року ПАТ «Завод ім. Фрунзе» наявні лише вартість встановленого ремонту.

Згідно ремонтної калькуляції, складеної аварійним коміссаром, вартість ремонту автомобіля "Ніссан", реєстраційний номер АХ 1912 ЕЕ, складає 15 888,62 грн.

Оскільки, відповідач погасив цю суму повністю, то колегія суддів вважає, що в позові необхідно відмовити повністю.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

У відповідності до пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття невірного рішення.

Таким чином, апеляційна скарга приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду слід скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на скасування апеляційним господарським судом рішення місцевого господарського суду та задоволення апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає за необхідне провести перерозподіл судових витрат.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" на рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 13.03.2015 року) по справі № 910/2707/15-г задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року у справі № 910/2707/15-г скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

3. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал страхування" (03056, м. Київ , Святошинський район, вул. Борщагівська, буд. 154 , ідентифікаційний код 33908322) на користь приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" (04050, м. Київ, Шевченківський район, вул. Герцена, будинок 10, ідентифікаційний код 24745673) 913,50 грн. судового збору за перегляд рішення у апеляційній інстанції.

4. Видачу наказу на виконання постанови доручити господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи № 910/2707/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

П.В. Авдеєв