РІШЕННЯ

"08" червня 2015 р.Справа № 921/395/15-г/18

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Охотницької Н.В.

розглянув справу

за позовом ОСОБА_1, АДРЕСА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тернопільське міське управління юстиції, м. Тернопіль, вул. Київська, 3а

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник", вул. Лозовецька, 13, м. Тернопіль

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, АДРЕСА_2,46008

про припинення юридичної особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" - шляхом її ліквідації.

За участі представників:

позивача: не прибув;

відповідача: не прибув;

третьої особи - Тернопільського міського управління юстиції: не прибув;

третьої особи - ОСОБА_3: ОСОБА_4 довіреність від 22.03.2015 р., ОСОБА_5 довіреність від 03.04.2015р.

В судовому засіданні учасникам судового процесу роз'яснено процесуальні права та обов'язки, передбачені статтями 20, 22, 27, 81-1 ГПК України. Технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи: ОСОБА_1, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Тернопільського міського управління юстиції, звернувся до господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про припинення юридичної особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" - шляхом її ліквідації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.06.2007 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України у зв'язку із прийняттям Цивільного кодексу України", яким внесено зміни в ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" шляхом доповнення статті новою частиною, згідно з якою максимальна кількість учасників ТОВ може досягати 10 осіб, а відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо кількості учасників товариства з обмеженою відповідальністю" від 12.05.2011 року визначено, що максимальна кількість учасників ТОВ може досягати 100 осіб. Згідно із прикінцевими положеннями Закону України № 997 від 27.04.2007р. пункт 2 "Юридичні особи, які створені до набрання чинності цим Законом, повинні привести свої Статути у відповідність з цим Законом". Пунктом 1 ст. 141 ЦК України передбачено, що максимальна кількість учасників ТОВ встановлюється Законом і при перевищенні цієї кількості ТОВ підлягає перетворенню на акціонерне товариство протягом одного року, а зі спливом цього строку - ліквідації у судовому порядку, якщо кількість його учасників не зменшиться до встановленої межі. Враховуючи, що на даний час кількість учасників відповідача не зменшена до встановленої межі (100 осіб), а товариство не перетворене у інше товариство, в тому числі акціонерне, позивач звернувся до суду із даними позовними вимогами.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 14.04.2015 р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 27.04.2015 р.

Присутній представник позивача у судовому засіданні 27.04.2015 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задоволити.

Розгляд даної справи судом неодноразово відкладався, зокрема на 14.05.2015 р., 26.05.2015 р. а також на 08.06.2015 р., з підстав, викладених у відповідних ухвалах.

Позивач, відповідач та третя особа Тернопільське міське управління юстиції явку повноважних представників у судові засідання 14.05.2015 р., 26.05.2015 р. а також 08.06.2015 р. не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, в порядку ст. 87 ГПК України.

Представники третьої особи ОСОБА_3 в судових засіданнях проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позов, згідно якого вважають, що позов є необґрунтованим, незаконним та таким, що не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не обґрунтовано в чому полягає порушення його прав. Крім того, зазначили, що долучений позивачем протокол зборів учасників ТОВ "Домобудівник " №10 від 16.04.2008 р. без реєстру учасників товариства, які приймали участь у зборах, на підтвердження кворуму для проведення даних зборів, не може бути належним доказом підтвердження факту проведення загальних зборів учасників товариства, на порядок денний якого вже виносилося питання про перетворення ТОВ "Домобудівник" на ВАТ "Домобудівник". Також, звертають увагу суду на те, що відповідно до ч.2 ст.38 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначений перелік підстав для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов'язано з банкрутством юридичної особи, є вичерпним. При цьому, зазначають, що учасниками товариства, які володіють в сукупності більш як 20% голосів учасників ТОВ "Домобудівник", скликані загальні збори учасників ТОВ "Домобудівник", в порядок денний яких, зокрема, включено питання щодо реорганізації ТОВ "Домобудівник" з метою приведення його діяльності у відповідність до чинного законодавства, на підтвердження чого до матеріалів справи долучили копію оголошення в газеті про скликання Загальних зборів учасників ТОВ "Домобудівник" на 09.06.2015 р. на 16 год. Просять суд позов залишити без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 4 ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

ОСОБА_1 є учасником ТОВ "Домобудівник", володіє часткою в статутному капіталі в розмірі 0,11116 %, що підтверджується відомостями наведеними у статуті відповідача та довідкою виданою відповідачем № 62 від 09.04.2015 р., звернувся до суду із позовом про припинення юридичної особи товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" - шляхом її ліквідації.

Таким чином, даний спір є таким, що випливає із корпоративних правовідносин, а отже вирішується із врахуванням законодавчих приписів, які дані відносини регулюють.

Як вбачається із матеріалів справи, 08.12.2005 р. державним реєстратором виконавчого комітету Тернопільської міської ради Опалко Л.В. (номер запису 2000166) зареєстровано редакцію статуту відповідача, згідно п.3.1 якої учасниками товариства є 551 фізична особа. Дана умова статуту відповідає нормам законодавства України, чинного станом на 08.12.2005 р., в частині кількості учасників товариства, оскільки будь які обмеження щодо максимальної кількості учасників ТОВ у Законі були відсутні.

26.01.2007 р. державним реєстратором виконавчого комітету Тернопільської міської ради Опалко Л.В. (номер запису 3000166) зареєстровано нову редакцію статуту відповідача, згідно п.3.1 якої учасниками товариства є 552 фізичних осіб. Дана умова статуту відповідає нормам законодавства України, чинного станом на 26.01.2007 р.

Однак, 20.06.2007 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України у зв'язку із прийняттям Цивільного кодексу України", яким внесено зміни в ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" шляхом доповнення статті новою частиною, згідно з якою максимальна кількість учасників ТОВ може досягати 10 осіб.

Крім того, згідно п.2 Прикінцевих положень зазначеного вище Закону юридичні особи, які створено до набрання чинності чим Законом, зобов'язані протягом року з дня набрання чинності цим Законом привести свої статути у відповідність із цим законом. Таким чином, до 19.06.2008 р. відповідач повинен був привести свій статут у відповідність до вимог вказаного Закону шляхом зменшення кількості учасників не більше 10 осіб або перетворити ТОВ "Домобудівник" у товариство іншої організаційно - правової форми, щодо якої не встановлено обмеження кількості учасників.

Як свідчать матеріали даної справи, товариство намагалось привести свій статут у відповідність до норм чинного на той час законодавства, включивши в порядок денний загальних зборів учасників ТОВ "Домобудівник", які відбулись 14.04.2008 р., питання про перетворення ТОВ "Домобудівник" на ВАТ "Домобудівник", але учасниками товариства дане рішення не прийнято (проголосували "за" тільки 18,47 % учасників), що підтверджується протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Домобудівник" № 10 від 16.04.2008 р.

Отже, в порядку, визначеному Цивільним кодексом України, Законом України "Про господарські товариства", ТОВ "Домобудівник" не привело свій статут у відповідність до зазначених вище вимог законодавства.

В той же час, 11.06.2011 р. набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо кількості учасників товариства з обмеженої відповідальністю" від 12.05.2011 р., яким внесено зміни в ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" та збільшено максимальну кількість учасників ТОВ до 100 осіб. Відповідно до п.2 Прикінцевих положень вказаного Закону, товариства з обмеженою відповідальністю, створені до набрання чинності цим Законом, зобов'язані привести свої статути в частині максимальної кількості учасників ТОВ у відповідність із цим Законом до 01.01.2012 р.

Разом з тим, статут відповідача не приведений у відповідність до зазначених вимог Закону ні до 01.01.2012 р. ні на даний час, оскільки, як вбачається із нової редакції статуту, зареєстрованої 04.03.2011 р. державним реєстратором виконавчого комітету Тернопільської міської ради Опалко Л.В. (номер запису 3000166) кількість учасників ТОВ "Домобудівник" складає 543 особи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи та додатково подані учасниками судового процесу докази, які мають значення для об'єктивного розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право:

а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом;

б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів;

в) вийти в установленому порядку з товариства;

г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів;

д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Частинами 1 та 2 ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний (складений) капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами. Максимальна кількість учасників товариства з обмеженою відповідальністю може досягати 100 осіб.

Як вбачається з матеріалів, справи всупереч вимогам ст. 50 Закону України "Про господарські товариства", статут товариства не приведено у відповідність до вимог закону, кількість учасників ТОВ "Домобудівник" перевищує встановлену максимальну допустиму.

Статтею 141 Цивільного кодексу України встановлено, що максимальна кількість учасників товариства з обмеженою відповідальністю встановлюється законом. При перевищенні цієї кількості товариство з обмеженою відповідальністю підлягає перетворенню на акціонерне товариство протягом одного року, а зі спливом цього строку - ліквідації у судовому порядку, якщо кількість його учасників не зменшиться до встановленої межі.

Юридична особа ліквідується, зокрема за рішенням суду про визнання судом недійсною державної реєстрації юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, а також в інших випадках, встановлених законом (ст. 110 ЦК України).

Вимога про ліквідацію юридичної особи на підставах, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті, може бути пред'явлена до суду органом, що здійснює державну реєстрацію, учасником юридичної особи, а щодо акціонерних товариств - також Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Юридична особа вважається створеною з моменту її державної реєстрації. Всі юридичні особи підлягають державній реєстрації у порядку, встановленому законодавством, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб. До цього реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування (фірмове найменування), місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, якщо цього вимагає закон.

Порушення встановленого законом порядку створення юридичної особи або невідповідність її установчих документів закону є підставою для відмови у державній реєстрації юридичної особи.

Як вбачається із матеріалів справи, юридична особа - ТОВ "Домобудівник" була створена 31.12.1993 р., що підтверджується наявним в матеріалах справи спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Отже, проаналізувавши діюче на момент створення ТОВ "Домобудівник" законодавство, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що при створенні товариства порушень щодо кількісного складу учасників не було, отже підстав для його ліквідації за п.2. ч.1 ст.110 ЦК немає.

Як уже зазначалось вище, ст.110 ЦК України визначено, що юридична особа ліквідується, зокрема за рішенням суду про визнання судом недійсною державної реєстрації юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути.

Між тим, суд звертає увагу, що після набрання чинності змін до ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" (11.06.2011 р.), відповідачем жодного разу не скликались загальні збори учасників товариства з питання щодо приведення у відповідність до вимог ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" шляхом внесення змін до статутних документів, зокрема щодо зменшення кількості учасників ТОВ "Домобудівник" до 100 осіб.

Таким чином, суд констатує, що наявність у складі учасників ТОВ "Домобудівник" 543 особи не є порушенням, яке існувало на момент створення товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник", порушенням, яке не можна усунути шляхом внесення змін до статуту, затвердження його в новій редакції та реєстрації, а також внесення пропозицій на розгляд даного питання на загальних зборах товариства.

Статтями 58, 61 Закону України "Про господарські товариства" визначено, що Вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю скликаються не рідше двох разів на рік, якщо інше не передбачено установчими документами. Позачергові загальні збори учасників скликаються головою товариства при наявності обставин, зазначених в установчих документах, у разі неплатоспроможності товариства, а також у будь-якому іншому випадку, якщо цього потребують інтереси товариства в цілому, зокрема, якщо виникає загроза значного скорочення статутного капіталу. Загальні збори учасників товариства повинні скликатися також на вимогу виконавчого органу. Також, учасники товариства, що володіють у сукупності більш як 20 відсотками голосів, мають право вимагати скликання позачергових загальних зборів учасників у будь-який час і з будь-якого приводу, що стосується діяльності товариства. Якщо протягом 25 днів голова товариства не виконав зазначеної вимоги, вони вправі самі скликати загальні збори учасників.

Тому, відповідач не позбавлений можливості в будь-який час привести свій статут у відповідність до вимог ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" щодо зменшення учасників товариства до встановленої межі, шляхом прийняття відповідного рішення на загальних зборах учасників ТОВ Домобудівник".

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами осіб, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом положень вказаних норм, у випадках, передбачених законодавчими актами України правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, фізичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Згідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" №13 від 24.10.2008р. (надалі Постанова №13) при вирішенні корпоративного спору господарський суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

Однак, наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації, встановленого вищевказаними нормами права.

Так, вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Позивач є учасником ТОВ "Домобудівник", який має право на звернення до суду з позовом у разі порушення, невизнання або оспорювання його права чи законного інтересу, при цьому, позивач повинен довести сам факт порушення або оспорення, що останнім в процесі розгляду даного спору суду не доведено, тобто позивачем не доведено на захист якого порушеного права або законного інтересу подано останнім позов, яким чином перевищення кількості складу учасників ТОВ "Домобудівник" за встановлену законом межу (100 осіб) порушує його права, а також не доведено яким чином обраний ним спосіб захисту відновить його право, як учасника товариства.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору; ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

У статті 129 Конституції України закріплено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства.

Відповідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012 № 6, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши то оцінивши належні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до вимог ст. ст. 44 - 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його підписання 09.06.2015 року через місцевий господарський суд.

Суддя Н.В. Охотницька