ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2015 р.Справа № 922/1808/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Торговий Дім Продресурс ЛТД", м. Харків
до 1. ТОВ "Фріч-ТОТ", м. Харків , 2. ТОВ "Експансія", м. Вишневе
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - Живушко О.С., дов. № 28-01 від 01.01.15 р.;

1-го відповідача - не з'явився;

2-го відповідача - Бартєнєв Є.О., дов. б/н від 01.01.15 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Продресурс ЛТД", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фріч-ТОТ" (1-й відповідач) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" (2-й відповідач) 3% річних в сумі 294,63 грн. та витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог. Крім того, позивач просить стягнути з 2-го відповідача основний борг в сумі 24542,32 грн., інфляційні втрати в сумі 3504,32 грн., пеню в сумі 3271,61 грн., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням 2-м відповідачем його грошових зобов'язань за договором поставки № 86-13К/88 від 01.03.13 р. та укладенням з 1-м відповідачем договором поруки №10-04/14 від 10.04.14 р.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 02.06.15 р. по 08.06.15 р., для надання сторонами додаткових документів.

08.06.15 р. відповідач надав письмовий відзив, в якому проти позовних вимог в частині стягнення пені та інфляційних витрат в розмірах зазначених у позовній заяві заперечував.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник 2-го відповідача в судовому засіданні підтримав свій відзив, основний борг визнав, проти позовних вимог в частині стягнення пені та інфляційних витрат в розмірах зазначених у позовній заяві заперечував.

Представник 1-го відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги суду не виконав, письмовий відзив не надав, докази належного повідомлення 2-го відповідача про час та місце розгляду справи в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та 2-го відповідача, суд встановив наступне.

01 березня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Продресурс ЛТД" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Експансія" (2-й відповідач, покупець) було укладено договір поставки № 86-13К/88 (далі - "договір поставки")(а.с. 11-17), відповідно до п.1.1 якого, позивач зобов'язався передати у власність 2-го відповідача, а 2-й відповідач зобов'язався прийняти та оплатити товар, відповідно до умов договору.

10 квітня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Продресурс ЛТД" (позивач, кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фріч-ТОТ" (1-й відповідач, поручитель) було укладено договір поруки № 10-04/14 (далі - "договір поруки")(а.с. 50), відповідно умов якого (п.п. 1.1, 1.2), 1-й відповідач зобов'язався відповідати перед позивачем за невиконання 2-м відповідачем свого основного зобов'язання в обсязі, який дорівнює сплаті трьох процентів річних від простроченої суми за основним договором. Під основним договором в цьому договорі розуміють договір поставки № 86-13К від 01.04.13 р., що укладений між кредитором (в основному договорі іменується "постачальник") та боржником (в основному договорі іменується "покупець").

Відповідно до п.2.2 договору поставки, ціна договору складається з вартості поставленого та прийнятого позивачем товару, відповідно до видаткових накладних за цим договором.

На виконання умов договору поставки, позивачем за період з 16.06.14 р. по 01.09.14 р. було поставлено 2-му відповідачу товар на загальну суму 26379,00 грн., що підтверджується відповідними видатковими, податковими та товарно-транспортними накладними (а.с. 35-49), які були скріплені печатками підприємств та підписані уповноваженими представниками сторін.

Згідно з п.2.6 договору поставки (в редакції протоколу розбіжностей до договору поставки від 01.03.13 р. (а.с. 18-20)), оплата за товар здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати поставки товару з врахуванням положень п. 2.5 даного договору. В разі, якщо останній день-строку платежу припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день банківської установи, днем виконання зобов'язання є перший за ним робочий день. В першу чергу погашається вартість отриманого товару, в другу чергу - всі інші платежі.

Відповідно до п. 2.5 договору поставки, обов'язковою умовою для оплати поставленого за договором товару є надання постачальником необхідних та належно оформлених документів, підтверджуючих поставку товару (видаткова накладна, податкова накладна, документи, підтверджуючі якість товару, інші супровідні документи, передбачені чинним законодавством) та відповідність цін в накладній узгодженим цінам. Право покупця на затримку в оплаті поставленого товару в зв'язку з відсутністю необхідної та належно оформленої документації та до моменту її отримання діє за умови, що покупець не пізніше 7-ми календарних днів з моменту отримання товару письмово повідомив постачальника про відсутність необхідної чи належно оформленої супровідної документації на товар.

Жодних повідомлень з боку 2-го відповідача про відсутність необхідної чи належно оформленої супровідної документації на товар позивачу не направлялось, отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Експансія" мало здійснити оплату товару протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати поставки товару.

Проте, 2-й відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару належним чином не виконав, здійснивши часткову оплату в сумі 1836,68 грн., що підтверджується відповідною банківською випискою (а.с. 33-34), внаслідок чого заборгованість 2-го відповідача склала 24542,32 грн. Вказана суму заборгованості також підтверджується актом звірки, який був підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печаткою підприємств (а.с. 23).

08.12.14 р. позивач на адресу 2-го відповідача направив претензію (а.с. 24) з вимогою сплатити заборгованість за договором поставки в сумі 27973,47 грн. Зазначена претензія була отримана 2-м відповідачем 17.12.14 р. (а.с. 27). Втім, 1-й відповідач на претензію не відповів, заборгованість перед позивачем не погасив.

27.12.14 р. позивач на адресу 2-го відповідача направив вимогу (а.с. 28) про сплату заборгованості за договором поставки в сумі 27973,47 грн., яка була отримана 2-м відповідачем 31.12.14 р. (а.с. 32), проте залишена Товариством з обмеженою відповідальністю "Експансія" без виконання.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Сторони в спірному договорі домовились (п.2.6 в редакції протоколу розбіжностей до договору поставки від 01.03.13 р.), що оплата за товар здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати поставки товару з врахуванням положень п. 2.5 даного договору.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ГПК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, станом на момент розгляду справи, 2-й відповідач 24542,32 грн. заборгованості не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б оплату заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене, 2-й відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару з 16.08.14 р. за видатковою накладною № 6606К від 16.06.14 р., з 29.10.14 р. за видатковою накладною № 10407К від 29.08.14 р. та з 01.11.14 р. за видатковою накладною № 10408К від 01.09.14 р.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, суд визнає вимогу позивача про стягнення з 2-го відповідача 24542,32 грн. заборгованості, належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з 2-го відповідача інфляційні втрати в сумі 3504,32 грн. та пеню в сумі 3271,61 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В п. 7.2 договору поставки встановлено, що у випадку порушення термінів оплати товару, передбачених цим договором, покупець сплачує на користь постачальника виключну неустойку у розмірі 0,05% від простроченої суми оплати за кожен день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ.

Частина 6 ст. 232 ГК України встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд зазначає, що позивач під час розрахунку пені помилково застосував подвійну облікову ставку НБУ, оскільки, відповідно до умов договору поставки, 2-й відповідач мав сплатити на користь позивача виключну неустойку у розмірі 0,05% від простроченої суми оплати за кожен день прострочення, яка в даному випадку не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Враховуючи викладене, перевіривши нарахування пені позивачем, суд визнає вимогу про стягнення з 2-го відповідача пені такою, що підлягає частковому задоволенню в сумі 1792,39 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилання 2-го відповідача на ч. 3 ст. 624 ЦК України, в якій зазначено, що договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків, судом не приймаються, оскільки, інфляційні нарахування на суму боргу не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України.

В п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Враховуючи викладене, перевіривши нарахування інфляційних втрат позивачем, суд визнає вимогу про стягнення з 2-го відповідача інфляційних втрати в сумі 3504,32 грн. законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про солідарне стягнення з відповідачів 3% річних в сумі 294,63 грн., суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено, відповідно до умов договору поруки, 1-й відповідач зобов'язався відповідати перед позивачем за невиконання 2-м відповідачем свого основного зобов'язання в обсязі, який дорівнює сплаті трьох процентів річних від простроченої суми за основним договором. Під основним договором в цьому договорі розуміють договір поставки № 86-13К від 01.04.13 р., що укладений між кредитором (в основному договорі іменується "постачальник") та боржником (в основному договорі іменується "покупець").

Згідно із ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України).

Статтею 541 Цивільного кодексу України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України).

Відтак, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання 1-м відповідачем зобов'язань в частині оплати поставленого позивачем товару, суд, виходячи з юридичної оцінки наявних у справі доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку про те, що відповідачі несуть солідарний обов'язок щодо сплати 3% річних за неналежне виконання умов договору поставки.

Перевіривши розрахунок позивача, суд визнає вимогу про солідарне стягнення з відповідачів 3% річних в сумі 264,63 грн. законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, беручи до уваги приписи ст. 49 ГПК України, судовий збір відшкодовується з 2-го відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки саме з його вини виник спір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" (08132, Київська область, Києво-святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, 5, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фріч-ТОТ" (61010, м. Харків, вул. Основ'янська, 55, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Продресурс ЛТД" (61010, м. Харків, вул. Основ'янська, 55, ) 3% річних в сумі 294,63 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" (08132, Київська область, Києво-святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Продресурс ЛТД" (61010, м. Харків, вул. Основ'янська, 55, ) основний борг в сумі 24542,32 грн., інфляційні втрати в сумі 3504,32 грн., пеню в сумі 1792,39 грн. та 1741,51 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 09.06.2015 р.

Суддя Т.В. Інте