ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.06.15 Справа № 904/3972/15

За позовом публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ЗАВОД З РЕМОНТУ ТА БУДІВНИЦТВА ПАСАЖИРСЬКИХ ВАГОНІВ", м. Дніпропетровськ

до державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

про визнання пункту договору недійсним

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Гаркуша К.О.

Представники:

від позивача: Бобошко О.А., довіреність б/н від 01.04.2015

від відповідача: Кравцов Б.В., довіреність № 676 від 22.01.2015

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ЗАВОД З РЕМОНТУ ТА БУДІВНИЦТВУ ПАСАЖИРСЬКИХ ВАГОНІВ" (далі-Позивач) звернулось до господарського суду з позовом до державного підприємства "Придніпровська залізниця" (далі-Відповідач), в якому просить суд визнати недійсним пункт 8.2 Договору №ПР/Л-14436/НЮ від 08.07.2014, укладеного між Позивачем та Відповідачем.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2015 порушено провадження у справі, позовна заява прийнята до розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку Позивача, пункт 8.2 укладеного між сторонами Договору ставить останнього у нерівне становище з Відповідачем в розмірі відповідальності за не виконання сторонами умов Договору, що суперечить вимогам законодавства, встановленим для господарських договорів, а також вимогам антимонопольного законодавства.

В судовому засіданні 02.06.2015 судом оголошувалась перерва до 09.06.2015.

Позивач в судове засідання 09.06.2015 з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання з'явився, 02.06.2015 подав до господарського суду заперечення проти позову №п10-01/206 від 02.06.2015, з урахуванням яких просив суд в задоволенні позову відмовити. Суд долучив заперечення проти позову до матеріалів справи.

В судовому засіданні 09.06.2015 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

08.07.2014 між державним підприємством "Придніпровська залізниця" (далі-Замовник) та публічним акціонерним товариством "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ЗАВОД З РЕМОНТУ ТА БУДІВНИЦТВУ ПАСАЖИРСЬКИХ ВАГОНІВ" (далі-Виконавець) був підписаний Договір №ПР/Л-14436/НЮ (далі-Договір), відповідно до пункту 1.1 якого за дорученням Замовника Виконавець на власній території з використанням власного обладнання, запчастин та матеріалів виконує роботи з капітально-відновлювального ремонту пасажирських вагонів в умовах ВРЗ, у кількості: лот №4 - 18 вагонів типу СМВ та надає гарантію на відремонтовані вагони, а Замовник повинен прийняти виконані послуги та здійснити оплату на умовах, передбачених Договором.

Договір укладено згідно з акцептом пропозиції конкурсних торгів та рішенням комітету з конкурсних торгів державного підприємства "Придніпровська залізниця" від 18.06.2014 №85

Згідно з пунктом 8.2 Договору, за порушення строків надання послуг Виконавець сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1% від вартості послуг з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, крім того за прострочення терміну надання послуг понад 30 календарних днів Виконавець додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Позивач, звертаючись до господарського суду з даним позовом, просить суд визнати недійсним пункту 8.2 Договору, посилаючись на те, що Відповідач, користуючись монопольним становищем (державне підприємство "Придніпровська залізниця" є підприємством природної монополії відповідно до зведеного переліку природних монополій станом на 14.04.2015), надав Позивачу на підписання договір в редакції Відповідача, який Позивач був вимушений підписати з огляду на обмежене коло користувачів його послугами.

Розглянувши заявлені позовні вимоги господарський суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч.ч. 1-3 ст.180 Господарського кодексу України).

Зі змісту спірного пункту Договору та Договору взагалі вбачається, що Позивач акцептував пропозицію Відповідача у формі договору шляхом його підписання, а матеріалами справи не підтверджується будь-яке оскарження Позивачем умов Договору на момент його підписання, отже суд дійшов висновку, що сторони досягли згоди зі всіх умов Договору, включаючи оспорюваний Позивачем пункт.

Крім того не приймаються до уваги посилання Позивача на нерівнозначність відповідальності, передбаченої умовами Договору за невиконання сторонами своїх зобов'язань, та користування Відповідачем своїм монопольним становищем, оскільки під час акцепту пропозиції Відповідача Позивач не був позбавлений звернутись до державного підприємства "Придніпровська залізниця" з пропозицією врегулювати пункти Договору відповідно до вподобань Позивача (наприклад, шляхом підписання протоколу узгодження розбіжностей), або взагалі не акцептувати вказану пропозицію.

Також, стосовно пені, встановленої в пункту 8.2 Договору в розмірі 0,1% та штрафу, встановленого у вказаному пункту в розмірі 7% за прострочення терміну надання послуг на строк понад 30 календарних днів, необхідно вказати на положення статті 231 Господарського кодексу України, згідно з абзацом другим частини другої якої, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як вбачається з матеріалів справ, зокрема з умов Договору, однією з його сторін є суб'єкт господарювання, що належить до державного сектора економіки, а саме державне підприємство "Придніпровська залізниця", отже зазначена у спірному пункту Договору відповідальність за порушення сроків виконання зобов'язання пеня в розмірі 0,1% та штраф у розмірі 7% прямо передбачені Господарський кодексом України, що також свідчить про дійсність вказаного пункту Договору.

На підставі викладеного, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд доходить висновку, що Позивачем не доведено підстав для визнання пункту 8.2 Договору недійсним, а саме визначених частиною першою статті 207 Цивільного кодексу України, на яку посилається Позивач, отже суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати при відмові в позові покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43-45, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 10.06.2015.

Суддя А.Є. Соловйова