ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р.Справа № 922/2129/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Міжгалузевого Науково-виробничого підприємства "Аріс" ЛТД, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вовчанський м'ясокомбінат", м. Вовчанськ
про стягнення 433128,48 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Тарасенко О.В., довіреність від 02.03.2015р.;

відповідача - Федоренко В.П., довіреність №3 від 31.12.2014р.;

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю Міжгалузевого Науково-виробничого підприємства "Аріс" ЛТД (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Вовчанський м'ясокомбінат", в якій позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за договором №61 на виготовлення продукції від 14.07.2014 р. у розмірі 398622,40 грн., штраф у розмірі 14051,29 грн., пеню у розмірі 20454,79 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договору №61 від 14.07.14 р. на виготовлення продукції, який укладений між позивачем та відповідачем. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 8662,58 грн.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, але відзив на позов не надав.

Надав через канцелярію господарського суду Харківської області 02 червня 2015 року клопотання про зупинення провадження у справі за вх.№22280 до винесення рішення по справі за позовом ТОВ "Вовчанський м'ясокомбінат" до ТОВ Міжгалузевого Науково-виробничого підприємства "Аріс" ЛТД про визнання договору №61 на виготовлення продукції від 14ю.07.14 р. недійсним. На підтвердження знаходження справи у господарському суді відповідачем надана копія позовної заяви із відміткою канцелярії суду про прийняття позовної заяви до суду.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі вважає його необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядалися іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Нормами ст. 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказом знаходження справи у суді є процесуальний документ про прийняття позовної заяви до свого провадження. Відповідачем надано копію позовної заяви про прийняття позовної заяви до канцелярії суду, але не надано доказів в розумінні ст. 32 ГПК України порушення провадження у справі, а відтак і знаходження у суді іншої справи без розгляду якої неможливий розгляд справи №922/2128/15, відповідно до цього суд вважаєзаа необхідне у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовити.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників позивача та відповідача господарським судом встановлено наступне.

14 липня 2014 року між відповідачем (замовник) та позивачем (виконавець) було укладено договір №61 на виготовлення продукції (далі по тексту - договір).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 5.5 договору, замовник зобов'язується здійснити оплату за цим договором в такому порядку: 100% вартості - протягом 21 дня з дня приймання-передачі продукції (дати підписання сторонами видаткової накладної).

Відповідно до умов договору, позивач виготовив і передав відповідачу продукцію (пакети) на загальну суму 2249213,74 грн., що підтверджується видатковими накладними, які містяться у матеріалах справи, відповідач прийняв продукцію, але оплатив лише частково у зв'язку із чим виникла заборгованість у розмірі 398622,40 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як вбачається з матеріалів справи сума заборгованості відповідачем не сплачена. За таких обставин, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем діючого законодавства, суд вважає позовну вимогу в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 398622,40 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач просить суд стягнути на його користь штраф у розмірі 14051,29 грн. та пеню у розмірі 20454,79 грн.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.8.2. Договору у разі прострочки поставки (оплати) продукції, винна сторона сплачує неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки, що не звільняє винну сторону від виконання своїх обов`язків за договором.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 6.2 договору, за порушення строків оплати, визначених в п. 5.5 договору, замовник зобов'язаний сплатити виконавцеві неустойку в розмірі подвійної облікової ставки від простроченої суми за кожен день прострочення. У випадку прострочення оплати 60 днів, замовник додатково сплачує виконавцю штраф у розмірі 20% від простроченої суми.

Ознайомившись із розрахунком позивача судом встановлено, що позивачем нараховано штраф у розмірі 10 % від простроченої суми, що є сумою меншою ніж сторони погодили у договорі, що є правом позивача, та є в межах суми штрафу визначеної договором.

Перевіривши нарахування пені та штрафу суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вовчанський м'ясокомбінат" (62503, Харківська область, м. Вовчанськ, вул. Новоселівка, 1, , п/р 18 у ВХОУ АТ "Ощадбанк" м. Харків, МФО 351823, п/р 4041 у Філії ХД АТ "Індекс - банк", м. Харків, МФО 350619) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Міжгалузевого Науково-виробничого підприємства "Аріс" ЛТД (61177, м. Харків, вул. Золочівська, 1, , п/р 6666 в ПАТ "Про КредитБанк", м. Київ, МФО 320984) суму заборгованості за договором №61 на виготовлення продукції від 14.07.2014 р. у розмірі 398622,40 грн., штраф у розмірі 14051,29 грн., пеню у розмірі 20454,79 грн. та судовий збір у розмірі 8662,58 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03.06.2015 р.

Суддя Ю.В. Светлічний