ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.06.2015 Справа № 920/432/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "НАФТА-ОПТ", с. Шубіне, Харківський район, Харківська область,

до відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Веселий гай, Охтирський район, Сумська область,

про стягнення 168 110 грн. 48 коп.,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача - Сай Л.В. (довіреність б/н від 20.03.2015 року);

Від відповідача - ОСОБА_3 (довіреність б/н від 14.10.2014 року);

При секретарі судового засідання Чижик С.Ю.,

У судовому засіданні 06.04.2015року судом оголошено перерву до 23.04.2015року;

У судовому засіданні 23.04.2015року судом оголошено перерву до 19.05.2015року;

У судовому засіданні 19.05.2015року судом оголошено перерву до 02.06.2015року.

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 168 110 грн. 48 коп., з яких: 81 868 грн. 00 коп. основної заборгованості за поставку паливно-мастильних матеріалів за договором поставки № 29-07/14-01 від 29.07.2014 року, 77 798 грн. 74 коп. штрафу, 8 443 грн. 74 коп. інфляційних збитків, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Відповідач заперечує проти позову в частині позовних вимог щодо стягнення 77 798 грн. 74 коп. штрафу, вважає розмір штрафу неспіврозмірним з понесеними позивачем збитками через несвоєчасну оплату відповідачем товару, у зв'язку з чим просить суд зменшити розмір неустойки.

Відповідач подав клопотання б/н від 13.05.2015року про приєднання письмових доказів, зокрема платіжних доручень № 1 від 05.05.2015 року, № 2 від 05.05.2015 року, № 51 від 22.04.2015 року, що підтверджують сплату відповідачем основного боргу у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні 19.05.2015року підтвердив факт погашення відповідачем основного боргу у повному обсязі.

Відповідач подав клопотання б/н від 02.06.2015року про приєднання письмових доказів, зокрема платіжної квитанції від 02.06.2015року, що підтверджує сплату відповідачем штрафу в сумі 10 000 грн. 00 коп. .

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору поставки № 29-07/14-01 від 29.07.2014 року, позивач зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у договорі, передати у власність відповідачу паливно-мастильні матеріали партіями, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у договорі прийняти та своєчасно оплатити товар.

Ціна, асортимент, кількість (об'єм) та порядок поставки кожної партії товару погоджується сторонами та відображається у рахунку фактури, видаткових накладних (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору, відповідач зобов'язаний здійснювати оплату вартості кожної партії товару на поточний рахунок позивача у день поставки.

Матеріалами справи, зокрема видатковими накладними № 144 від 09.09.2014року на суму 74 936 грн. 00 коп., № 156 від 10.09.2014року на суму 478 588 грн. 00 коп., № 224 від 25.09.2014року на суму 492 457 грн. 50 коп., № 283 від 07.10.2014року на суму 74 788 грн. 10 коп., № 382 від 20.10.2014року на суму 73 945 грн. 50 коп., № 416 від 27.10.2014року на суму 71 085 грн. 90 коп., № 428 від 29.10.2014року на суму 73 703 грн. 50 коп., № 504 від 13.11.2014року на суму 74 473 грн. 00 коп., № 516 від 17.11.2014року на суму 78 636 грн. 50 коп., № 554 від 27.11.2014року на суму 74 068 грн. 00 коп., відповідними товарно-транспортними накладними та рахунками на оплату підтверджується факт поставки позивачем відповідачу та отримання останнім товару загальною вартістю 1 566 682 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не оплатив товар своєчасно та у повному обсязі, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 81 868 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Частиною 1 ст. 530 цього ж Кодексу визначено, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що факт передачі позивачем відповідачу товару на загальну суму 1 566 682 грн. 00 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Матеріалами справи, а саме платіжною квитанцією від 03.04.2015року на суму 3000 грн. 00 коп., платіжними дорученнями № 37 від 19.03.2015року на суму 11 868 грн. 00 коп., № 2 від 05.05.2015року на суму 25 000 грн. 00 коп., №1 від 05.05.2015року на суму 30 000 грн. 00 коп., № 51 від 22.04.2015року на суму 12 000 грн. 00 коп. підтверджується факт погашення відповідачем заборгованості перед позивачем в повному обсязі в сумі 81 868 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи зазначені обставини, зокрема те, що матеріалами справи підтверджується факт сплати відповідачем на користь позивача 81 868 грн. 00 коп. основного боргу, провадження у справі в цій частині підлягає припиненню відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Судом встановлено, що обов'язок щодо оплати отриманого товару виконаний відповідачем з простроченням.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачеві нараховано інфляційні збитки в сумі 8443 грн. 74 коп. за період з грудня 2014 року по лютий 2015 року, виходячи з суми заборгованості в розмірі 74068 грн. 00 коп.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, і за своєю правовою природою є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у листі від 01.07.2014року «Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві», при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Оскільки вказане не враховано позивачем при розрахунку інфляційних збитків, судом, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду часу та максимального розміру нарахувань, здійснено перерахунок інфляційних збитків з грудня 2014 року по лютий 2015 року, виходячи з суми заборгованості в розмірі 74068 грн. 00 коп., згідно з яким інфляційні збитки складають 8755 грн. 75 коп. (сукупний індекс інфляції 1.118).

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманого товару, оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків, передбачене діючим законодавством України, обґрунтованими, правомірними і такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків в межах заявленої до стягнення суми в розмірі 8443 грн. 74 коп.

Відповідно до п. 7.2. договору, у випадку прострочення оплати поставленого товару на строк:

- від одного до десяти календарних днів відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача штраф у розмірі 5 % від вартості не оплаченого товару;

- від одинадцяти до двадцяти календарних днів відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача штраф у розмірі 10 % від вартості не оплаченого товару;

- від двадцяти одного до тридцяти календарних днів відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача штраф у розмірі 15 % від вартості не оплаченого товару;

- від тридцяти одного до шістдесяти календарних днів відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача штраф у розмірі 20 % від вартості не оплаченого товару;

- понад шістдесят календарних днів - відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача штраф у розмірі 30 % від вартості не оплаченого товару.

У зв'язку з несвоєчасною оплатою товару, відповідачеві нараховано штраф в загальній сумі 77 798 грн. 74 коп. за прострочку оплати по кожній накладній окремо.

Судом перевірено обставини, пов'язані з правильністю здійснення розрахунку штрафу та встановлено, що право позивача щодо стягнення з відповідача штрафу передбачене діючим законодавством України та умовами укладеного між сторонами договору.

Відповідач вважає розмір штрафу неспіврозмірним з понесеними позивачем збитками через несвоєчасну оплату відповідачем товару, у зв'язку з чим просить суд зменшити розмір неустойки.

Матеріалами справи, а саме платіжною квитанцією від 02.06.2015року підтверджується факт сплати відповідачем позивачу штрафу в сумі 10 000 грн. 00 коп.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

В даному випадку, враховуючи, що позивачем у повному обсязі сплачено основний борг, частково оплачено нарахований позивачем штраф в сумі 10000 грн. 00 коп., заявлена до стягнення сума штрафу в розмірі 77798 грн. 74 коп. є надмірно великою та неспіврозмірною з завданими позивачу збитками, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу засадам справедливості та добросовісності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд, відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, зменшує розмір штрафу, що підлягає стягненню з відповідача до 24560 грн. 40 коп.; в частині стягнення штрафу в сумі 10 000 грн. 00 коп. провадження у справі припиняє відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Зменшена сума штрафу визначена судом виходячи з розміру основного боргу в сумі 81868 грн. 00 коп., прострочення відповідачем сплати вказаної суми боргу понад шістдесят календарних днів (81868,00 * 30 / 100 = 24560.40).

Вказане зменшення відповідає вимогам співрозмірності та враховує інтереси позивача, що у свою чергу, не суперечить принципу рівності сторін у господарському процесі.

У задоволенні позову в іншій частині щодо стягнення з відповідача штрафу в сумі 43 238 грн. 34 коп. суд відмовляє.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3362 грн. 21 коп.

Керуючись ст.ст. 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, іден. номер НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "НАФТА-ОПТ" (вул. Шубінська, 29-А, с. Шубіне, Харківський район, Харківська область, 62493, ) 24560 грн. 40 коп. штрафу, 8443 грн. 74 коп. інфляційних збитків, 3362 грн. 21 коп. судового збору.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення основного боргу в сумі 81 868 грн. 00 коп. та штрафу в сумі 10000 грн. 00 коп. - провадження у справі припинити.

4. У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 08.06.2015року

Суддя Є.А. Жерьобкіна