ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" травня 2015 р.Справа № 916/1471/15-г

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 8128,08грн.

Суддя Гут С.Ф.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_4, довіреність від 17.05.2013р.;

Від відповідача: ОСОБА_3, особисто.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 16128,08грн., а саме: основного боргу у розмірі 11155,35грн., штрафу у розмірі 1155,53грн., 3% річних у розмірі 257,36грн., інфляційних витрат у розмірі 2084,40грн. та пені у розмірі 1475,44грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.04.2015р. порушено провадження у справі №916/1471/15-г.

26.05.2015р. від позивача надійшла заява (вх..ГСОО№2-2972/15 від 26.05.2015р.) про залучення до матеріалів справи доказів часткового погашення відповідачем заборгованості на суму 8000грн., що підтверджується квитанцією №355 від 18.05.15р. та сплати судового збору у розмірі 1827грн., що підтверджується квитанцією №356 від 18.05.15р.

Надана заява судом залучена до матеріалів справи.

26.05.2015р. позивач звернувся до суду з заявою (вх..ГСОО№2-2976/15 від 26.05.2015р.) про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої, у зв'язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості, просить суд стягнути суму основного боргу у розмірі 3155,35грн., штраф у розмірі 1155,53грн., 3% річних у розмірі 257,36грн., інфляційні витрати у розмірі 2084,40грн. та пеню у розмірі 1475,44грн.

Надана заява судом прийнята до розгляду та залучена до матеріалів справи.

Відповідач в судовому засіданні 26.05.2015р. позов визнав.

Розглянувши матеріали справи, та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

04.01.2013р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Покупець) було укладено Договір поставки №W 9378, згідно умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов'язався передати у власність Покупця товар, а покупець зобов'язався прийняти й оплатити товар.

Відповідно до п.1.4 Договору - найменування, асортимент, загальна кількість товару, одиниці виміру товару, ціна одиниці виміру, сума поставки товару визначаються Сторонами у заявках та у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно пункту 2.3 право власності на Товар переходить до Покупця при прийманні Товару та підписанні видаткової накладної уповноваженою особою.

Згідно пункту 3.3 Договору, Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику вартість поставленого Товару шляхом готівкового розрахунку, або на поточний рахунок Постачальника протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів.

Відповідно до пункту 5.3. Договору, у випадку порушення строків оплати за поставлений Товар, Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення до повного розрахунку за поставлений Товар.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати за поставлений Товар, більше 24 (двадцяти чотирьох) календарних днів Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику штраф у розмірі 10% від вартості простроченої суми.

Відповідно до п. 8.1 цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2013р., а у частині оплати до повного розрахунку за Договором.

Пунктом 8.2 передбачено, що договір вважається укладеним ще на один рік, якщо жодна зі сторін не бажає розірвання договору та не надішле на адресу другої сторони пропозицію про розірвання договору.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання відповідно вказаного договору належним чином, та на виконання умов Договору Постачальник поставив Покупцю товар (мобільні телефони) на загальну суму 11555,35грн.

Проте, відповідач, в порушення умов договору, станом на 26.05.2015р. виконав частково та здійснив оплату за отриманий товар на загальну суму 8000грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією до прибутково касового ордеру №355 від 18.05.2015р.

Враховуючи неповне виконання відповідачем взятого на себе за договором обов'язку щодо проведення оплати за поставлений товар, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 26.05.2015р. просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 8128,08грн., а саме: суму основного боргу у розмірі 3155,35грн., штраф у розмірі 1155,53грн., 3% річних у розмірі 257,36грн., інфляційні витрати у розмірі 2084,40грн. та пеню у розмірі 1475,44грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених господарським кодексом України.

Так, судом встановлено наявність лише часткового виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором №W9378 від 04.01.2013р., щодо проведення оплати за поставлений товар, тому уточнені вимоги позивача про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 суми основної заборгованості у розмірі 3155,35грн., є обґрунтованими та підлягають судом задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 штрафу у розмірі 1155,53грн. та пені у розмірі 1475,44грн.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 5.3. Договору, у випадку порушення строків оплати за поставлений Товар, Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення до повного розрахунку за поставлений Товар.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати за поставлений Товар, більше 24 (двадцяти чотирьох) календарних днів Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику штраф у розмірі 10 % від вартості простроченої суми до повного розрахунку за поставлений Товар.

При укладені договору сторони дійшли згоди щодо стягнення одночасно штрафу та договірних санкцій у разі невиконання відповідачем умов договору, тому їх одночасне застосування не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного між сторонами договору. Положеннями ст. ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. При цьому судом відповідно до ст. 11128 ГПК України враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012р. у справі №06/5026/1052/2011 та презумпцію правомірності правочину відповідно до ст. 204 Цивільного Кодексу України.

Отже, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунків штрафу у розмірі 1155,53грн. та пені у розмірі 1475,44грн., суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині відповідно до п. 4 та п. 6 ст. 231, п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України є правомірними та підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 257,36грн. та інфляційних витрат у розмірі 2084,40грн.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи законодавства, встановлення судом заборгованості фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за договором №W9378 від 04.01.2013р., та перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку трьох процентів річних та суми індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання, судом встановлено, що розрахунок трьох процентів річних та інфляційних витрат здійснений належним чином, тому заявлені позивачем позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 26.05.2015р. щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 257,36грн. та інфляційних витрат у сумі 2084,40грн. підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини справи, та перевіривши правильність наданих позивачем розрахунків сум заявлених до стягнення, уточнені позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 26.05.2015р. підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 8128,08грн., з яких: сума основного боргу у розмірі 3155,35грн., штраф у розмірі 1155,53грн., 3% річних у розмірі 257,36грн., інфляційні витрати у розмірі 2084,40грн. та пеню у розмірі 1475,44грн.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, р/рНОМЕР_3, ПАТ "ВіЕйБі БАНК" МФО 380537, код НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (54030, АДРЕСА_1, п/рНОМЕР_4 ВАТ "Райфайзен Банк Аваль", МФО 380805, код НОМЕР_2) суму основного боргу у розмірі 3155(три тисячі сто п'ятдесят п'ять)грн. 35коп., пеню у розмірі 1475 (одну тисяча чотириста сімдесят п'ять) грн. 44коп., штраф у розмірі 1155(одну тисяча сто п'ятдесят п'ять)грн. 53коп., 3% річних у розмірі 257(двісті п'ятдесят сім)грн. 36коп., інфляційні витрати у розмірі 2084(дві тисячі вісімдесят чотири)грн. 40коп.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати у порядку ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 02.06.2015р.

Суддя С.Ф. Гут