РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2015Справа №910/10286/15

Суддя господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ-«ФРЕГАТ» в особі його філії «АДЕЛ»

до фізичної особи-підприємця Тищенко Олександра Петровича

про стягнення 15038,46 грн,

за участю представників сторін:

позивача: Рябець Я.І. (довіреність від 02.04.2015 № б/н);

відповідача: не з'явилися,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ-«ФРЕГАТ» в особі його філії «АДЕЛ» звернулося до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до фізичної особи-підприємця Тищенко Олександра Петровича про стягнення з останнього заборгованості в сумі 13663,50 грн, з яких: основний борг в сумі 9228,19 грн; пеня - 601,48 грн; 3 % - 419,40 грн; втрати від інфляції - 3414,43 грн.

Позов мотивований порушенням відповідачем грошового зобов'язання за договором поставки від 28.08.2013 № 1017. Як вказує позивач, вартість поставленого відповідачеві і неоплаченого ним товару складає 9228,19 грн.

З урахуванням наведеного, позивачем заявлені наведені вище позовні вимоги.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.04.2015 прийнято вказаний вище позов ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ-«ФРЕГАТ» в особі його філії «АДЕЛ» до розгляду та порушено провадження у справі № 910/10286/15.

В судовому засіданні 25 травня 2015 року представник позивача в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог в частині суми втрат від інфляції та яка згідно із зазначеною заявою становить 4789,39 грн.

Заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог суд прийняв, а тому спір розглядається з урахуванням такої заяви.

Відповідач свого повноважного представника в жодне судове засідання не направив, від відповідача обґрунтованих письмових пояснень з цього приводу до суду не надходило, в той час як ФОП Тищенко О.П. повідомлено про дату, час і місце засідання належним чином, що підтверджується повідомленням поштового зв'язку про вручення особисто відповідачеві поштового відправлення суду.

Також відповідач правом, забезпеченим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, відзив на позов до суду не подав у зв'язку із чим, відповідно до положень статті 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 25 травня 2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши представників сторін даної справи, судом встановлено наступне.

Між товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ-«ФРЕГАТ» в особі його філії «АДЕЛ», як продавцем, та фізичною особою-підприємцем Тищенко Олександром Петровичем, як покупцем, укладено договір поставки від 28.08.2013 № 1017 (далі - договір), за умовами якого продавець передає, а покупець приймає та оплачує на умовах і в порядку, передбачених договором, товар в асортименті, в кількості та за цінами, вказаними в специфікаціях та/або накладних. Підписані сторонами специфікації та накладні є невід'ємними частинами договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору прийняття покупцем товару від продавця за кількістю, асортиментом та якістю здійснюється повноважними представниками сторін, в місці отримання товару супроводжувальними документами. Підпис покупця, засвідчений печаткою на накладній, свідчить про отримання ним товару належної якості, асортименту та відповідної кількості.

Згідно з п. 5.3 договору оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування на розрахунковий рахунок продавця коштів за кожну поставлену партію товару, протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів з дати отримання товару.

У разі несвоєчасної оплати товару, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний календарний день прострочення платежу, та відшкодувати всі збитки в повному обсязі, нанесені продавцеві неналежним виконанням покупцем умов договору (п. 6.2 договору).

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Виходячи із змісту правовідносин сторін, які ґрунтуються на договорі, вони є відносинами з поставки, а тому їх права і обов'язки визначаються, зокрема, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. (частини 1, 2 ст. 712 ЦК України)

Спір між сторонами даної справи виник в результаті, як стверджує позивач, порушення відповідачем його грошового зобов'язання за договором. Відповідач отриманий за вищевказаними накладними товар на користь позивача не оплатив, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 9228,19 грн. та звернення останнього до господарського суду із позовними вимогами про стягнення з ФОП Тищенко О.П. зазначеної суми основної заборгованості, а також пені в сумі 601,48 грн.; 3 % - 419,40 грн. та втрат від інфляції - 4789,39 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з урахуванням такого.

Судом встановлено, що позов ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ-«ФРЕГАТ» в особі його філії «АДЕЛ» ґрунтується на таких видаткових накладних: від 06.09.2013 № РН-0018734 на суму 2347,55 грн; від 06.09.2013 № РН-0018746 на суму 2626,12 грн.; від 06.09.2013 № РН-0018851 на суму 526,06 грн; від 06.09.2013 № РН-0018752 на суму 2454,67 грн.; та від 06.09.2013 № РН-0018754 на суму 1273,79 грн (засвідчені копії вказаних накладних містяться в матеріалах справи).

Суд, дослідивши вищевказані первинні бухгалтерські документи, встановив таке.

Видаткові накладні від 06.09.2013 № РН-0018734, від 06.09.2013 № РН-0018751 та від 06.09.2013 № РН-0018754, які додані до позову, містять в графі «Отримав (ла)» рукописний текст «Коваль М.С.», а також не містять відбитку печатки відповідача.

В той же час, позивачем надано суду засвідчені копії видаткових накладних з аналогічною датою поставки і номерами, а саме: від 06.09.2013 № РН-0018734 та від 06.09.2013 № РН-0018754. При цьому, наведені накладні підписані з боку відповідача його особою, яка уповноважена довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (названа довіреність міститься у справі у вигляді засвідченої копії), та скріплені відбитками печатки відповідача. Тобто зазначені документи фактично підтверджуються факт поставки товару. Однак, загальна вартість товару у накладних, які належним чином оформлені, відрізняється від тих, які мають рукописний текст «Коваль М.С.». Наведену обставину позивач пояснив тим, що перелік товару у накладних, які підписані і скріплені печатками відповідача, не відповідає фактично поставленому у зв'язку із чим було оформлено аналогічні за датою і номерами видаткові накладні з урахуванням фактично поставленого товару.

Таким чином, судом встановлено, що згідно з видатковою накладною від 06.09.2013 № РН-0018734 позивачем поставлено відповідачеві товар вартістю 2347,55 грн, а за накладною від 06.09.2013 № РН-0018754 - 1273,79 грн.

При цьому, суд не приймає видаткову накладну від 06.09.2013 № РН-0018851 на суму 526,06 грн як належний доказ поставки позивачем відповідачеві товару на підставі договору, оскільки вказаний документ не містить підпису уповноваженої відповідачем згідно із довіреністю на отримання ТМЦ особи та відбитку печатки ФОП Тищенко О.П.

З урахуванням наведеного, суд встановив, що загальна вартість товару, яка підтверджується належними доказами у вигляді первинних бухгалтерських документів, складає 8702,13 грн.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України унормовано, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з наведених вище норм права та пункту 5.3 договору, відповідач був зобов'язаний здійснити повну оплату товару на користь позивача в термін до 26 вересня 2013 року, включно.

Суд відзначає, що жодного доказу, який би підтверджував факт повної оплати відповідачем товару у встановлений договором термін, матеріали справи не містять.

Підсумовуючи сукупність встановлених вище фактів, суд дійшов висновку, що факт поставки позивачем і отримання відповідачем товару на підставі договору доведено, документально підтверджено та не спростовано на суму 8702,13 грн, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню у вказаному розмірі, тобто частково.

Як зазначалося вище, позивачем також заявлені вимоги щодо застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені та відповідальності на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже, з огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 ЦК України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами частин 1 і 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи, що в правовідносинах сторін спору має місце допущене відповідачем порушення грошового зобов'язання, суд вважає, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню частково згідно зі здійсненим судом перерахунку вимог, а саме: пеня підлягає задоволенню в сумі 564,09 грн за період часу з 27 вересня 2013 року по 27 березня 2014 року; 3 % річних - 395,53 грн та втрати від інфляції - 4516,37 грн за період часу з 27 вересня 2013 року по 01 квітня 2015 року.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню частково, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 5 ст. 49 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Тищенко Олександра Петровича (02222, м. Київ, вул. Сабурова, буд. 8-А, квартира 71; ідентифікаційний номер , з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ-«ФРЕГАТ» в особі його філії «АДЕЛ» (04119, м. Київ, вул. Сім'ї Хохлових, буд. 8; ідентифікаційний код 36820529, на будь-який його рахунок, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) основну заборгованість в сумі 8702,13 (вісім тисяч сімсот дві) грн 13 коп.; пеню в сумі 564,09 (п'ятсот шістдесят чотири) грн 09 коп.; 3 % річних в сумі 395,53 (триста дев'яносто п'ять) грн 53 коп.; втрати від інфляції в сумі 4516,37 (чотири тисячі п'ятсот шістнадцять) грн 37 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02 червня 2015 року.

Суддя Я.А. Карабань