РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015Справа №910/6865/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТТЕПЛОЦЕНТР"

до 1) Центрального спортивного клубу Збройних Сил України

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ ЕНЕРГОЗБЕРЕЖЕННЯ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Міністерство оборони України

про визнання правочину недійсним

Суддя Ярмак О.М.

Представники :

Від позивача: Дзенік С.І. за дов.

Від відповідача-1: Коба Т.Ю. за дов.

Від відповідача-2: Якусик Д.В. за дов.

Від третьої особи 1: не з'явились

Від третьої особи 2: Ігнатенко Ю.М. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Пред'явлені вимоги про визнання недійсним договору на постачання теплової енергії від 27.02.2015р., укладеного між Центральним спортивним клубом Збройних Сил України та ТОВ "ТЕПЛОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ ЕНЕРГОЗБЕРЕЖЕННЯ" на суму 5 927 178,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на момент укладення спірного правочину, між відповідачем 1 та відповідачем 2 за процедурою закупівлі у відповідача 2 була відсутня відповідна ліцензія на здійснення виду діяльності з постачання теплової енергії (послуги теплопостачання).

Позивач у письмових поясненнях по справі також зазначає, що за умовами договору оренди обладнання № ЦСКА 2015/001 від 11.12.2014р. ТОВ «Енергозбереження» передало в оренду ТОВ «Інвесттеплоцентр» власні модульні котельні, які знаходяться на території ЦСК ЗС України за адресою: м.Київ, проспект Повітрофлотский, 10, тому саме позивач мав намір постачати відповідачу 1 теплову енергію, договір № 27/02-1 від 27.02.2015 року порушує права та інтереси позивача, оскільки позбавляє можливості позивача постачати теплову енергію відповідачу 1.

Ухвалою суду від 28.04.15 р. розгляд справи відкладено на 21.05.15 р. у зв'язку з надходженням через канцелярію суду 28.04.2015р. від відповідача 2 клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість явки уповноваженого представника.

20.05.2015р. через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому стверджує про відсутність порушення прав позивача при укладенні спірного правочину, у задоволенні позову просить відмовити.

У запереченнях на позов відповідач 1 вказує на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки пояснює, що договір № 27/02-1 від 27.02.2015 року підписаний між ЦСК ЗБС України та ТОВ «ТК Енергозбереження» відповідно до норм Закону України «Про здійснення державних закупівель» після проведення тендерної процедури по закупівлі товарів, робіт та послуг, учасником якого позивач не був. Відповідачі співпрацюють ще з 2013 року та є єдиним підприємством, яке обслуговує та надає послуги у сфері теплопостачання з підстав відсутності конкуренції.

У судовому засіданні 21.05.15 р. представником позивача подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6, ), яке судом задоволено та оголошено перерву у розгляді справи до 26.05.2015 р. відповідно до ст. 77 ГПК України.

26.05.15 р. через канцелярію суду представником позивача подано пояснення по справі.

Ухвалою суду від 26.05.2015р. за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ "Енергозбереження" (03067, м. Київ, вул. Машинобудівна, 37, ), розгляд справи відкладено на 09.06.2015р.

У судовому засіданні 09.06.2015р. представник відповідача подав копію ліцензії № АЕ 287848 на постачання теплової енергії, зі строком дії з 12.09.2013р. по 12.09.2018р.

Третя особа 2 у письмових поясненнях по справі заперечує проти задоволення позовних вимог, вказує, що процедура укладення спірного договору була проведена відповідно до норм чинного законодавства та не оскаржувалась.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, встановив:

27.02.2015 року між ЦСК ЗС України (замовник за договором) та TOB «Теплопостачальна компанія Енергозбереження» (енергопостачальна організація) на підставі проведеної процедури закупівлі одного учасника, був укладений договір на послуги з теплопостачання № 27/02-1, за умовами якого енергопостачальна компанія зобов'язалась з 27.02.2015 по 31.12.2015 надавати послуги з постачання водяної пари і гарячої води (включно з холодоагентами) (послуги з постачання) у кількості 6200 Гкал - далі послуги, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги, місце надання послуг: Повітрофлотський проспект, 10, м.Київ.

Позивачем заявлені вимоги про визнання недійсним договору № 27/02-1 від 27.02.2015р. з тих підстав, що спірний договір укладений в порушення ч. 3 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» без наявності у ТОВ «Теплопостачальна компанія Енергозбереження» ліцензії на провадження господарської діяльності, пов'язаної із з постачанням теплової енергії, тому відповідно до ст. 203, 215 ЦК України, та ч. 1 ст. 227 ЦК України має бути визнаний недійсним.

Дослідивши наявні та надані в судових засіданнях докази в їх сукупності суд прийшов до висновку що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Коло видів діяльності, на здійснення яких необхідно отримати ліцензії, визначається Законом України "Про ліцензування певних видів підприємницької діяльності".

У ст. 91 ЦК України зазначено, що юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Відповідно до закону ліцензією є документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов (ст. 14 ГК України, ст. 1 ЗУ "Про ліцензування певних видів господарської діяльності").

Частиною 1 статті 227 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем 2 - була отримана ліцензія ВО КМР (КМДА) серія АЕ № 287848 на постачання теплової енергії на строк з 12.09.2013р. по 12.09.2018р.

Укладення договору № 27/02-1 від 27.02.2015р. з джерелом фінансування - кошти державного бюджету України, здійснено за переговорною процедурою проведення закупівлі (номер бюлетеня 205 (04.03.2015) № оголошення 072538), про що було розміщено оголошення в Інтернет мережі та в друкованому засобі інформації.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про здійснення державних закупівель», переговорна процедура закупівлі - це процедура, яка використовується замовником як виняток і відповідно до якої замовник укладає договір про закупівлю з учасником після проведення переговорів з одним або кількома учасниками. Замовник під час проведення переговорів вимагає від учасника подання ним підтвердженої документально інформації про відповідність учасника кваліфікаційним вимогам відповідно до статті 16 цього Закону.

Переговорна процедура закупівлі застосовується замовником як виняток у разі відсутності конкуренції (у тому числі з технічних причин) на відповідному ринку, внаслідок чого договір про закупівлю може бути укладено лише з одним постачальником, за відсутності при цьому альтернативи.

Відповідно до Інформації про результати проведення переговорної процедури закупівлі, переможцем визнано ТОВ «Теплопостачальна компанія Енергозбереження».

Доказів оскарження процедури закупівлі, визнання недійсним рішення про акцепт пропозиції, суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, між відповідачами до моменту укладення спірного правочину існували договірні відносини аналогічного предмету по договору № 04/03/1 на послуги з теплопостачання від 04.03.2014р.

Такими чином, спірний правочин був укладений сторонами на відповідній правовій підставі та з дотриманням ліцензійних умов.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Надані позивачем листи, претензії, ліцензія Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, видана ТОВ «Інвесттеплоцентр» на постачання теплової енергії серія АЕ № 199653 на строк з 26.07.2013р. по 25.07.2018р., звернення не є належними доказами у справі у відповідності до ст.ст. 33, 34, 35 ГПК України та не звільняють позивача від обов'язку доказування наявності підстав недійсності правочину № 27/02-1 від 27.02.2015р., а стосуються права позивача на звернення, ведення господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, і не є предметом даного спору.

Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), згідно зі статтею 227 ЦК є оспорюваним. Вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси, а також органами державної влади, які відповідно до закону здійснюють контроль за видом діяльності, яка потребує ліцензування.

Позивачем не надано суду належних доказів недійсності спірного договору та не доведено суду що вказаним правочином порушено її права чи законні інтереси.

Посилання позивача на той факт, що між ним та відповідачем 1 був укладений договір оренди обладнання № ЦСКА 2015/001 від 11.12.2014р., за умовами якого ТОВ «Енергозбереження» передало в оренду ТОВ «Інвесттеплоцентр» власні модульні котельні, які знаходяться на території ЦСК ЗС України за адресою: м.Київ, проспект Повітрофлотский, 10, тому саме позивач мав намір постачати відповідачу 1 теплову енергію, а укладення договору № 27/02-1 від 27.02.2015 року позбавило його такої можливості не заслуговують на увагу суду.

Право відповідача 1 на вибір контрагентів, свободу договору встановлено чинним законодавством України та жодним чином не порушує права та охоронювані інтереси позивача.

Крім того, докази висловлення позивачем пропозиції про намір укладення договору на постачання теплової енергії ЦСК ЗС України за адресою: Повітрофлотський проспект, 10, м.Київ, у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог та визнання договору № 27/02-1 від 27.02.2015 року недійсними на підставі ч.1 ст. 227 ЦК України.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33-35, 49, 82-84 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Суддя О.М.Ярмак