ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015 р. Справа №917/485/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шауманн Агрі УА", вул. І.Франка, 1, м. Лубни, Полтавська область, 37500

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Орач", вул. Халтуріна, 2, с. Варварівка, Карлівський район, Полтавська область, 39512

про стягнення заборгованості в розмірі 57061,56 грн,

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: Беленок С.С., довіреність б/н від 06.03.2015 р.

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складання повного рішення у відповідності до вимог ст. 85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позов про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 08/11 - 2012 від 08.11.2012 р. у розмірі 57061,56 грн, з яких: сума основного боргу - 27 180 грн; пеня - 27 163,56 грн; штраф - 2 718,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання, покладених на відповідача обов`язків, в частині повної та своєчасної оплати за отриманий товар.

21.05.2015р. від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить суд стягнути з відповідача 27 180,00 грн основного боргу, 9 033,20 грн пені, 2 718,00 грн штрафу.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 3.10. Постанови від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Суд приймає до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог та вирішує спір, виходячи з нової ціни позову.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, своїм правом на участь у розгляді справи не скористався, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.97р., гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, проте не скористався своїми правами, передбаченими ст. 22 ГПК України та виходячи з того, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов'язком сторони, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

08 листопада 2012 року між позивачем ТзОВ " Шауманн Агрі УА (Постачальник) та відповідачем ПСП "Орач" (Покупець) укладений договір поставки № 08/11 - 2012 (а.с. 10-11).

Відповідно до умов зазначеного договору позивач зобов'язався в порядку та на умовах визначених договором передати покупцеві у власність, а покупець зобов'язався на умовах, визначених договором прийняти та оплатити Товар.

Предметом поставки за даними договорами є вітамінно - мінеральні кормові добавки та премікси для сільськогосподарських тварин, силосуючі засоби та обладнання для внесення силосуючих засобів (п. 1.1).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач належним чином виконував умови договору поставки № 08/11-2012 від 08.11.2012 р., а саме: поставив відповідачу товар на загальну суму 34 300,00 грн, що підтверджується видатковими накладними №350 від 12.06.2013 р. на суму 13 600,00 грн, № 456 від 29.07.2013 р. на суму 13 800,00 грн, № 464 від 13.07.2013 р. на суму 6 900,00 грн (а.с. 16, 18, 20).

Пунктом п. 3.1. - п. 3.2 договору поставки № 08/11-2012 від 08.11.2012 р. передбачений обов`язок відповідача оплачувати кожну партію поставленого позивачем товару за ціною, вказаною у п. 1 Специфікація" додатку до цього договору.

Покупець зобов'язується оплатити загальну ціну поставленої партії товару шляхом переказу відповідних грошових коштів на поточний рахунок постачальника, який визначений у цьому договорі.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримав товар на загальну суму 34 300,00 грн, проте оплатив поставлений товар частково - на суму 7 120,00 грн, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 27 180,00 грн.

Вказану суму боргу позивач просить суд стягнути з відповідача.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2. ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 27 180,00 грн є правомірною, обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за договором поставки в сумі 9 033,20 грн та неустойку у вигляді штрафу в сумі 2 718,00 грн (з урахуванням заяви про зменшення розмірі позовних вимог).

Частиною 1 ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 5.6. договору поставки Покупець у разі несвоєчасно оплаченої оплати загальної ціни за поставлену партію товару зобов'язаній сплатити Постачальнику у розмірі 0,2 % від простроченої суми за кожний день простроченная.

Згідно 3 ст. 549 ЦК Українипенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з поданого позивачем розрахунку, нарахування пені за прострочення поставленого товару згідно видаткової накладної № 350 від 12.06.2013 р. здійснено за період з 12.06.2013 р. по 30.11.2013 р. у розмірі 2 216,00 грн; згідно видаткової накладної № 456 від 29.07.2013 р. здійснено за період з 29.07.2013 р. по 31.12.2013 р. у розмірі 4 278,00 грн; згідно видаткової накладної № 464 від 31.07.2013 р. за період з 01.08.2013 р. по 31.01.2014 р. у розмірі 2 539,20 грн.

Як роз'яснено у п. 1.7 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як досліджено, судом нарахування розміру пені здійснено позивачем правильно, проте, невірно зазначено початок періоду прострочення по поставках, здійснених відповідно до накладних № 350 від 12.06.2013 р. (зазначено 12.06.2013 р., замість 13.06.2013 р.), № 456 від 29.07.2013 р. (зазначено 29.07.2013 р. замість 30.07.2013 р.).

Таким чином, суд задовольняє позов в частині стягнення пені за прострочення поставленого товару згідно видаткової накладної № 350 від 12.06.2013 р. за період з 13.06.2013 р. по 30.11.2013 р. у розмірі 2 216,00 грн; згідно видаткової накладної № 456 від 29.07.2013 р. за період з 30.07.2013 р. по 31.12.2013 р. у розмірі 4 278,00 грн; згідно видаткової накладної № 464 від 31.07.2013 р. - за період з 01.08.2013 р. по 31.01.2014 р. у розмірі 2 539,20 грн. Всього 9 033,20 грн пені.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 718,00 грн штрафу.

Відповідно до п. 5.7 договору за односторонню, необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов'язань сторона, що порушила цей договір зобов'язана сплатити іншій стороні неустойку в розмірі 10% від розміру невиконаного зобов'язання.

Згідно з п. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як роз'яснено у п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 р., застосування штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає в себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України.

У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (вказаної правової позиції дотримується Верховний суд України в Постановах № 06/5026/1052/2011 від 27.04.2012 р., № 20/246-08 від 09.04.2012р.).

З огляду на викладене, суд задовольняє вимогу позивача щодо до стягнення з відповідача 2 718,00 грн штрафу.

Відповідач під час розгляду справи до прийняття рішення у справі не надав суду будь-яких заперечень стосовно предмету спору та доказів сплати спірної заборгованості.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача. Позивач також, просить суд стягнути з відповідача вартість юридичних послуг в сумі 3000,00 грн, які надані відповідно до договору про надання юридичних послуг від 01.09.2014 р.

Судом досліджено, що юридичні послуги надані позивачу суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою - підприємцем Беленюк Катериною Іванівною.

У відповідності до ч. 1 ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Поняття особи, котра є адвокатом наводиться в статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", яка зазначає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Пунктом 4 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У п. 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Таким чином, кошти, сплачені за надання юридичних послуг, суб'єктом підприємницької діяльності не є судовими витратами і не підлягають відшкодуванню, тому суд відмовляє в стягнення 3 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 32-33, 43-44, 49, 75, 82-85 ГПК України суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Орач" 39512, Полтавська область, Карлівський район село Варварівка, вул. Халтуріна, 2, , р/р 184, МФО 351649 в філії AT "УКРЕКСІМБАНК" м. Полтава на користь Товариства з обмежено відповідальністю " Шауманн Агрі УА" 37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. І. Франка, 1, , р/р 6413 в Полтавській обласній дирекції ВАТ " Райфайзен Банк Аваль", МФО 331605 - 27180,00 грн основного боргу, 9 033,20 грн пені, 2718,00 грн штрафу, 1827,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в стягненні вартості юридичних послуг в сумі 3000,00 грн.

Повне рішення складено: 02.06.2015р.

Суддя Сірош Д.М.

Примітка: попереднє рішення (проект) у справі № 917/485/15 помилково направлене до реєстру.