ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015 р. Справа№ 914/719/15

За позовом: Фінансово-лізингової компанії «Електрон-Лізинг» - дочірнє підприємство ПАТ «Концерн-Електрон», м.Львів

До відповідача-1: Національний університет «Львівська політехніка», м.Львів

До відповідача-2: Львівської міської ради, м.Львів

До відповідача-3: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, м.Львів

Про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.2008 року, скасування ухвал Львівської міської ради №1756 від 17.04.2008 року та №1956 від 10.07.2008 року, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №970 від 19.09.2008 року, Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.2008 року та зобов'язання скасувати реєстрацію вищевказаної земельної ділянки

Суддя Березяк Н.Є

Секретар судового засідання Кравець О.І.

В судове засідання з'явились:

від позивача: не з'явився

від відповідача-1: Машкаринець М.О.- представник

від відповідача-2 : не з'явився

від відповідача-3 : не з'явився

Суть спору: Фінансово-лізингова компанія «Електрон-Лізинг» - дочірнє підприємство ПАТ «Концерн-Електрон» звернулося з позовом до Національного університету «Львівська політехніка» (як правонаступника Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола), Львівської міської ради, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.2008 року, скасування ухвал Львівської міської ради №1756 від 17.04.2008 року та №1956 від 10.07.2008 року, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №970 від 19.09.2008 року, Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.2008 року та зобов'язання скасувати реєстрацію вищевказаної земельної ділянки.

В ході розгляду справи представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів, викладених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях наданих в судових засіданнях.

26.04.2015 року представником позивача подано заяву , в якій він частково відмовляється від позову в частині позовної вимоги щодо скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №970 від 19.09.2008 року. Решта частини позовних вимог підтримує в повному обсязі і просить задоволити.

Представник Національного університету «Львівська політехніка» проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, наданих в судових засіданнях поясненнях та матеріалах справи. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник Львівської міської ради письмового відзиву на позов не надав, проте в попередніх судових засіданнях проти позову заперечив, зазначивши що позовні вимоги необґрунтовані і не підлягають до задоволення, а оскаржувані ухвали на момент їх прийняття ніяким чином не порушували права позивача і прийняті у відповідності до положень чинного законодавства.

Представник Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції проти позову заперечив в частині вимог про скасування реєстрації вищевказаної земельної ділянки, а також подав клопотання про розгляд справи без участі відповідача.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав і мотивів, викладених в ухвалах суду.

27.05.2015 року позивач участь уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив. Представники відповідача-2 та відповідача-3 в судове засідання 27.05.2015 року не з'явились.

Представник відповідача-1 проти позову заперечив, просив розглядати спір за наявними в справі матеріалами і доказами з врахуванням позицій сторін, викладених в попередніх судових засіданнях.

В судовому завданні 27.05.2015 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

17.04.2008 року Львівською міською радою було прийнято ухвалу №1756 «Про погодження Львівському державному інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові», якою вирішено погодити Львівському державному інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола місце розташування земельної ділянки та надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1720 га на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у постійне користування для будівництва житлового будинку для викладачів інституту за рахунок земель житлової та громадської забудови; у тримісячний термін подати у встановленому порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для затвердження міською радою.

Ухвалою Львівської міської ради №1956 від 10.07.2008р. «Про затвердження Львівському державному інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові» затверджено Львівському державному інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельну ділянку площею 0,172 га на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у постійне користування для будівництва житлового будинку для викладачів інституту за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання - землі житлової забудови.

На виконання вищевказаної ухвали Львівським державним інститутом новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола було оформлено у встановленому порядку Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №177022 від 01.08.2008 р., яким підтверджується його право постійного користування земельною ділянкою площею 0,1720 га по вул. Генерала Чупринки, 130 у м. Львові.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.09.2008 р. №970 «Про проектування Львівським державним інститутом новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола п'ятиповерхового житлового будинку (п'ятий поверх - мансардний) з офісними приміщеннями та вбудованими автостоянками на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 для викладачів інституту» дозволено Львівському державному інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола проектування п'ятиповерхового житлового будинку (п'ятий поверх - мансардний) з офісними приміщеннями та вбудованими автостоянками на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 для викладачів інституту.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.11.2010 року №2109-р прийнято пропозицію Міністерства освіти і науки України щодо реорганізації Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола шляхом його приєднання до Національного університету «Львівська політехніка» з утворенням на базі Інституту структурного підрозділу Університету.

Наказом Міністерства освіти і науки України «Про реорганізацію Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола» №1284 від 24.12.2010 р. Львівський державний інститут новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола реорганізовано шляхом його приєднання до Національного університету «Львівська політехніка».

Отже, Національний університет «Львівська політехніка» є правонаступником Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола.

Як вбачається з виписки про перелік майна, переданого до статутного фонду відкритого акціонерного товариства «Концерн-Електрон» від 23.06.2005 року, Міністерство радіопромисловості СРСР передало ВАТ «Концерн-Електрон»: гаражі (інвентарний номер 7) та спорткомплекс (інвентарний номер 6), що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Генерала Чупринки, 130.

25.01.2007 року за ВАТ «Концерн-Електрон» було зареєстровано право власності на спорткомплекс літ. А-3, загальною площею 3510,1 кв.м. на підставі наказу Міністерства радіопромисловості СРСР №1048 від 22.11.1990 р. «Перелік майна, переданого до статутного фонду ВАТ «Концерн-Електрон».

25.01.2011 року за ВАТ «Концерн-Електрон» було зареєстровано право власності на гаражі літ. Г-1, загальною площею 52,2 кв.м. на підставі наказу Міністерства радіопромисловості СРСР №1048 від 22.11.1990 р. «Перелік майна, переданого до статутного фонду ВАТ «Концерн-Електрон».

В подальшому ці об'єкти були передані в статутний фонд позивача ФЛК «Електрон-Лізинг» по Акту передачі-приймання від 25.06.2012 року згідно з рішенням Правління ПАТ «Концерн-Електрон», оформленим протоколом №11 п.2 від 12.06.2012 року.

Як зазначає позивач, ФЛК «Електрон-Лізинг» на праві власності належить будівля спорткомплексу під літ. «А-3» загальною площею 3510,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Генерала Т.Чупринки, 130, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на будівлю САЕ №749183 від 11.10.2012 року. Право власності позивача на вказану будівлю спорткомплексу зареєстроване ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 29.10.2012 року.

Крім того, позивачу ФЛК «Електрон-Лізинг» на праві власності належить гараж під літ. «Г-1» загальною площею 52,2 кв.м., який знаходиться в м. Львові на вул. Генерала Т.Чупринки, 130, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на гараж САЕ №749184 від 11.10.2012 р. Право власності позивача на гаражі Г-1 зареєстроване ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 29.10.2012 року.

З огляду на викладене, позивач просить припинити право постійного користування відповідача-1 земельною ділянкою площею 0,1720 га та скасувати ряд ухвал Львівської міської ради про погодження місця розташування та затвердження проекту землеустрою на спірну земельну ділянку з тих підстав, що ,як стверджує позивач, на ній розташований гараж площею 52,2 кв.м., що належить позивачу на праві власності.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Відповідно до ч.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з ст.58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, тому при з'ясуванні законності прийняття відповідачами спірних рішень, потрібно керуватися законодавством, яке діяло на дату їх прийняття.

Частинами 1, 3 ст. 123 ЗК України (тут і надалі - в редакції, що діяла станом на час винесення спірних ухвал Львівської міської ради) надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок. Юридична особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у постійне користування із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ч.6 ст. 123 ЗК України передбачено, що проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

Механізм розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (далі - проект відведення земельної ділянки) визначено також Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №677 (надалі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку проект відведення земельної ділянки розробляється на підставі: рішення сільської, селищної, міської ради, районної, Київської або Севастопольської міської держадміністрації, до повноважень яких належить надання у користування або передача у власність земельних ділянок; укладених договорів між землевласниками і землекористувачами та розробником проекту відведення земельної ділянки; судового рішення.

Згідно з пунктом 9 Порядку проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини.

На підставі вищевказаних норм суд приходить до висновку, що проект відведення земельної ділянки підлягав погодженню із землекористувачем, за замовленням якого він виготовляється, а не із суміжними землекористувачами чи власниками сусідніх будівель і споруд.

До матеріалів справи долучені матеріали відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку для викладачів Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола у м. Львові на вул. Ген. Чупринки, 130, які містять необхідні висновки та погодження органів державної влади та місцевого самоврядування, що передбачені ст. 123 ЗК України.

Також в матеріалах справи є висновок державної експертизи землевпорядної документації від 17.06.2008 року №1638, в якій зазначено, що проект відведення вищевказаної земельної ділянки відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим вимогам і правилам та оцінюється позитивно.

ФЛК «Електрон-Лізинг» звертаючись з позовом про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.2008 р., скасування ухвал Львівської міської ради №1756 від 17.04.2008 р. та №1956 від 10.07.2008 р., рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №970 від 19.09.2008 р., Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.2008 р., з підстав невідповідності вказаних актів законодавству України, а саме: ст.ст.120, 123, 151, 198 Земельного кодексу. Зокрема, позивач вважає, що з ВАТ «Концерн-Електрон» як власником вищевказаних об'єктів нерухомого майна - спорткомплексу та гаражу не було погоджено проекту відведення сусідньої земельної ділянки площею 0,1720 га за адресою: м. Львові на вул. Генерала Т.Чупринки, 130. Також позивач вказує, що набутий ним у власність гараж під літ. «Г-1» загальною площею 52,2 кв.м. на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові, безпосередньо знаходиться на земельній ділянці, яка відводилася згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.2008 року Львівському державному інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола, правонаступником якого є Національний університет «Львівська політехніка». Як стверджує позивач, вищенаведені обставини порушують права ФЛК «Електрон-Лізинг», як власника будівель та перешкоджають оформленню правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЗК України юридичні особи, зацікавлені у вилученні (викупі) земельних ділянок, зобов'язані до початку проектування погодити із власниками землі і землекористувачами та сільськими, селищними, міськими радами, державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, Кабінетом Міністрів України і Верховною Радою України місце розташування об'єкта, розмір земельної ділянки та умови її вилучення (викупу) з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх об'єктів, умови проживання населення і охорону довкілля.

Отже, ч.1 ст. 151 ЗК України було передбачено необхідність погодження місця розташування земельної ділянки із землекористувачем у разі, якщо земельна ділянка підлягала вилученню у цього землекористувача.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Згідно з частинами 1 та 2 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. 1Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Отже, факт перебування земельної ділянки по вул. Генерала Т.Чупринки,130 у м. Львові в постійному користуванні чи оренді ВАТ «Концерн-Електрон» міг підтверджуватися лише державним актом на право постійного користування земельною ділянкою або договором оренди земельної ділянки. В матеріалах справи відсутні докази оформлення ВАТ «Концерн-Електрон» права постійного користування чи права оренди земельною ділянкою по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові, а тому воно не набуло статусу землекористувача. Крім того, до матеріалів справи не долучено жодних доказів звернення ВАТ «Концерн-Електрон» до Львівської міської ради із заявою про оформлення права користування земельною ділянкою під належними йому будівлями і спорудами чи прийняття відповідних рішень про надання земельної ділянки. Відтак, були відсутні підстави для погодження із ВАТ «Концерн-Електрон» місця розташування земельної ділянки площею 0,1720 га за адресою: м. Львові на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 чи проекту відведення цієї земельної ділянки. Твердження позивача про те, що ВАТ «Концерн-Електрон», будучи власником спорткомплексу і гаража по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові, одночасно являвся землекористувачем земельної ділянки під будівлями не ґрунтуються на законодавчих нормах.

Крім цього, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами було передбачено п. «б» ч.2 ст. 198 ЗК України при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Інші норми законодавства погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками не передбачають.

Також суд бере до уваги те, що при прийнятті спірних ухвал Львівської міської ради враховувалася довідка №40/01-15/2104 від 14.12.2007 року про правовий статус земельної ділянки, що видана Управлінням земельних ресурсів у м. Львові згідно земельно-кадастрових даних.

Відповідно до ст. 193 ЗК України державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Згідно до ст. 194 ЗК України призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Відповідно до ст. 195 ЗК України основними завданнями ведення державного земельного кадастру є: забезпечення повноти відомостей про всі земельні ділянки; застосування єдиної системи просторових координат та системи ідентифікації земельних ділянок; запровадження єдиної системи земельно-кадастрової інформації та її достовірності.

Тобто довідка про правовий статус земельної ділянки, яка формується на підставі відомостей, наявних в державному земельному кадастрі, відображає повноту всіх даних про земельну ділянку станом на дату її видачі.

Як вбачається з довідки №40/01-15/2104 від 14.12.2007 року, що згідно земельно-кадастрових даних земельна ділянка по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові знаходиться в межах земельної ділянки, яка є у фактичному користуванні Західноукраїнського колегіуму (на базі Коледжу «Західноукраїнський колегіум» був утворений Західноукраїнський інститут інформаційних технологій та управління при Донецькій державній академії управління, який був перейменований в Львівський державний інститут новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола) та частково відноситься до земель загального користування.

Крім того, в матеріалах відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку для викладачів Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола у м. Львові на вул. Ген. Чупринки, 130, зокрема, в кадастровому плані земельної ділянки площею 0,1720 га за адресою: м. Львові на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 міститься опис суміжництв, а саме: А-Б - Львівський державний інститут новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола, Б-А - землі загального користування вул. Гординських. Тобто відсутній такий суміжний користувач як ВАТ «Концерн-Електрон».

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що при наданні в постійне користування та оформленні права постійного користування земельною ділянкою площею 0,1720 га за адресою: м. Львові на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 не було порушено ст.ст. 123, 151 ЗК України, а тому суд не вбачає підстав для скасування ухвал Львівської міської ради №1756 від 17.04.2008 р. та №1956 від 10.07.2008 р., рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №970 від 19.09.2008 р.

Крім того, на час винесення спірних ухвал Львівської міської ради №1756 від 17.04.2008 року, №1956 від 10.07.2008 року, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №970 від 19.09.2008 року та станом на дату оформлення Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №177022 від 01.08.2008 р., власником вищевказаних об'єктів нерухомого майна (спорткомплексу і гаража) був ВАТ «Концерн-Електрон», а не Фінансово-лізингова компанія «Електрон-Лізинг» .

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» роз'яснено, що державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Разом з тим господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

Оскільки суд не вбачає підстав для скасування спірних ухвал Львівської міської ради, а тому відсутні підстави для скасування Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.2008 року.

Позивач ФЛК «Електрон-Лізинг» як на підставу для припинення права постійного користування Львівського державного інституту новітніх технологій і управління імені В'ячеслава Чорновола (правонаступник - НУ «Львівська політехніка») земельною ділянкою площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові посилається на ч.ч.1, 2 ст. 120 ЗК України.

Згідно до ч.ч.1, 2 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля, споруда розміщена на земельній ділянці, що перебуває в користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були в попереднього користувача.

Частиною 1 ст. 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до п.2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» зазначено, що у застосуванні положень статей 377 Цивільного кодексу України та 120 Земельного кодексу України щодо переходу права користування земельною ділянкою внаслідок переходу права на розташований на ній житловий будинок, будівлю, споруду господарським судам слід враховувати, що положення відповідних статей обох кодексів мають один і той же предмет регулювання, а тому підлягають застосуванню в сукупності. До відносин, пов'язаних з переходом права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок, будівля, споруда, до особи, що набула права власності на відповідне нерухоме майно, в тому числі стосовно розміру такої земельної ділянки, застосовується законодавство, що діяло на час переходу права власності на житловий будинок, будівлю, споруду.

Вищий господарський суд України в «Узагальненнях судової практики розгляду господарськими судами справ у спорах, пов'язаних із земельними правовідносинами» від 01.01.2010 року вказує, що право користування (в т. ч. на правах оренди) земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухомість, переходить до набувача об'єктів нерухомості виключно за умови, що в момент їх відчуження у попереднього власника, згідно з вимогами земельного законодавства України, таке право було і воно належним чином посвідчене. У вирішенні спорів про право власника об'єкта нерухомості на земельну ділянку, на якій він розташований, судам слід враховувати, що виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Реєстрація права власності на будівлю і споруду автоматично не тягне переходу права користування земельною ділянкою під нею, оскільки в наведених вище нормах цивільного та земельного законодавства йдеться про перехід права власності на землю при переході права власності на об'єкт нерухомості на підставі договору відчуження. Разом з тим, виникнення права власності на об'єкт нерухомості не на підставі договору відчуження не тягне безумовного переходу права власності на земельну ділянку під об'єктом нерухомості, а потребує в цьому випадку окремого договірно-правового регулювання шляхом укладення відповідних цивільно-правових угод між власником земельної ділянки і власником споруди в установленому порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у зв'язку з переходом права власності на об'єкт нерухомості відбувається перехід до набувача тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу, а саме: права власності або права користування. Право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться відповідний об'єкт нерухомого майна, переходить до його набувача виключно за умови, що в момент його відчуження у попереднього власника таке право було і що це право користування було належним чином оформлене згідно з вимогами земельного законодавства України. При цьому, виникнення права власності на об'єкт нерухомості не на підставі договору відчуження не є підставою для автоматичного виникнення права користування земельною ділянкою, на якій він розташований, оскільки чинним законодавством, зокрема, Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі» передбачено відповідну процедуру (порядок та умови) набуття права землекористування. Обов'язковою умовою для надання у користування земельної ділянки є наявність позитивного рішення сесії відповідної ради про передачу ділянки.

Як зазначалося вище, і ВАТ «Концерн-Електрон», і ФЛК «Електрон-Лізинг» набували спорткомплекс і гараж вул. Генерала Чупринки, 130 у м. Львові не за договорами відчуження, а шляхом передачі цих об'єктів нерухомого майна в статутний фонд. Крім того, ВАТ «Концерн-Електрон» не мав оформленого користування земельною ділянкою по вул. Генерала Чупринки, 130 у м. Львові та не звертався до Львівської міської ради із заявами щодо оформлення землекористування. Тому до ФЛК «Електрон-Лізинг» не могло перейти право користування відповідною земельною ділянкою згідно до ч.ч.1,2 ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України внаслідок внесення ВАТ «Концерн-Електрон» в його статутний фонд об'єктів нерухомого майна. У позивача ФЛК «Електрон-Лізинг» у зв'язку із внесенням в його статутний фонд відповідних об'єктів нерухомого майна виникли підстави для оформлення права користування відповідної земельної ділянки, на якій розміщені належні йому об'єкти нерухомості, у встановленому законодавством порядку.

Відтак, відсутні підстави для припинення права постійного користування Львівського державного інституту новітніх технологій і управління імені В'ячеслава Чорновола (правонаступник - НУ «Львівська політехніка») земельною ділянкою площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові згідно ч.ч.1, 2 ст. 120 ЗК України.

Також суд вважає, що позивачем ФЛК «Електрон-Лізинг» не обґрунтовано належним чином порушення своїх прав чи охоронюваних законом інтересів у даній справі.

Як стверджує позивач, користування відповідачем земельною ділянкою площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові на підставі спірного державного акту порушує його права та законні інтереси, оскільки позбавляє позивача повноцінно користуватися земельною ділянкою, на якій знаходяться належні йому об'єкти нерухомого майна, в тому числі, оформити право користування земельною ділянкою, а також створює загрозу незаконного позбавлення права власності на будівлю гаражу, що розташовані на цій земельній ділянці. Крім того, позивач вказує, що позбавлений можливості реалізувати своє законне право на користування земельною ділянкою у зв'язку із видачею акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.2008 року та передуючих йому ухвал. Позивач стверджує, що він є користувачем земельної ділянки, на якій розташоване передане йому в статутний фонд (власність) нерухоме майно. Оскільки набута позивачем нерухомість є невід'ємною від зазначеної земельної ділянки, то її використання є невід'ємним від одночасного використання земельної ділянки, на якій розташована ця нерухомість.

Проте, слід звернути увагу, що спорткомплекс, який належить на праві власності позивачу знаходиться за межами спірної земельної ділянки.

Не відповідає дійсності і той факт, що належний на праві власності позивачу гараж розташований саме на спірній земельній ділянці, оскільки , як вбачається із матеріалів справи, на праві власності позивачу належить гараж під літ. «Г-1» загальною площею 52,2 кв.м., який знаходиться в м. Львові на вул. Генерала Т.Чупринки, 130, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на гараж САЕ №749184 від 11.10.2012 р.(а.с.15). В той же час, як вбачається із матеріалів відведення земельної ділянки, плану погодження місце розташування земельної ділянки ( а.с.77-78), плану відведення земельної ділянки (а.с.88), кадастрового плану земельної ділянки (а.с.90-91) з врахуванням масштабу м1:500, розташований на спірній земельній ділянці гараж не позначений літерою Г і має площу ( 10 х 6,4) , яка згідно кадастрового плану складає 64 кв.м. (а.с.91),. що значно перевищує площу належного позивачу на праві власності гаражу площею 52,2 кв.м.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно п.1 ч.1 ст.2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств, організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі;зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Предметом спору у даній справі є оспорювання ухвал Львівської міської ради №1756 від 17.04.2008 р., №1956 від 10.07.2008 р. та рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №970 від 19.09.2008 р., Державного акту ЯЯ №177022 від 01.08.2008 р. на право постійного користування земельною ділянкою по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові.

Однак, обставини, якими позивач обґрунтовує своє право на звернення до суду з позовом про скасування вищевказаних рішень органу місцевого самоврядування, а саме - набуття права власності на відповідні об'єкти нерухомого майна (спорткомплекс та гараж), що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Генерала Т.Чупринки, 130, виникли тільки в 2012 році, тобто через чотири роки після прийняття оспорюваних рішень та оформлення Державного акту ЯЯ №177022 від 01.08.2008 р. на право постійного користування земельною ділянкою. Відтак, спірні рішення та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою станом на відповідні дати їх прийняття/оформлення в 2008 році жодним чином не могли порушувати права позивача.

Що стосується покликання позивача на те, що спірні рішення та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою порушують права ВАТ «Концерн-Електрон» як попереднього власника спорткомплексу та гаража, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Генерала Т.Чупринки, 130, то слід зазначити, що ст. 1 ГПК України, ст. 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України передбачають право особи звернутися за захистом саме свого порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, а не порушених прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Відтак, ФЛК «Електрон-Лізинг» безпідставно обґрунтовує свої позовні вимоги порушенням прав ВАТ «Концерн-Електрон», який будучи власником відповідних будівель і споруд по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові до 2012 року, самостійно міг звернутися з відповідним позовом до суду про захист своїх порушених прав.

Також позивач безпідставно покликається на те, що він є користувачем земельної ділянки, на якій розташоване передане йому у статутний фонд (власність) нерухоме майно.

Відповідно до ст. 125 ЗК України (в редакції, що існувала на дату набуття позивачем права власності на спорткомплекс і гараж) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», зокрема, роз'яснено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України). За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

В 2013 році, відповідно до ухвали Львівської міської ради від 28.02.2013 року №2177 «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на виготовлення документації із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки», ФЛК «Електрон-Лізинг» тільки надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою для оформлення правовстановлюючої документації на земельну ділянку за адресою: м. Львів, вул. Генерала Т.Чупринки, 130 орієнтовною площею 12414 кв.

Тобто ФЛК «Електрон-Лізинг» не є користувачем земельної ділянки в розумінні ст. 125 ЗК України, а тільки отримало дозвіл на виготовлення документації із землеустрою для оформлення правовстановлюючої документації на земельну ділянку. При цьому, суд вважає, що в межі земельної ділянки, на яку ФЛК «Електрон-Лізинг» має намір оформити правовстановлюючі документи, не може включатися повністю чи частково земельна ділянка площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові, яка раніше була надана в постійне користування Львівському державному інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола (правонаступником якого є НУ «Львівська політехніка») згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.2008 року, без її вилучення за згодою постійного користувача у порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Щодо посилань позивача на створення загрози незаконного позбавлення права власності на будівлю гаражу, що розташовані на земельній ділянці площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові, то предметом спору у даній справі не є будівля гаражу. У разі порушення третіми особами права власності на належну позивачу будівлю гаража, ФЛК «Електрон-Лізинг» вправі з метою захисту права власності звернутися з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, суд прийшов до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає до задоволення в частині припинення права постійного користування земельною ділянкою та скасування ухвал Львівської міської ради, рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою.

З огляду на вищенаведене не підлягають задоволенню і позовні вимоги стосовно зобов'язання відповідача-3 скасувати державну реєстрацію права постійне користування Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола (правонаступником якого є НУ «Львівська політехніка») земельною ділянкою площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові.

Крім того, слід зазначити, що згідно до ч.4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно до ч.7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви

власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Таким чином, чинним законодавством встановлено процедуру державної реєстрації речових прав на нерухоме майно органами державної реєстрації прав за заявницьким принципом, і тільки до компетенції державних реєстраторів, а не суду, належить прийняття рішень про державну реєстрацію прав або обтяжень або відмову в такій реєстрації.

З огляду на викладене, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись 3,4,12,32,33,34,35,36,43,49, п.4 ст.80,82,84,85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову Фінансово-лізингова компанія «Електрон-Лізинг» - дочірнє підприємство ПАТ «Концерн-Електрон» до Національного університету «Львівська політехніка» (як правонаступника Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола), Львівської міської ради, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.2008 року, скасування ухвал Львівської міської ради №1756 від 17.04.2008 року та №1956 від 10.07.2008 року, Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.2008 року та зобов'язання скасувати реєстрацію вищевказаної земельної ділянки - відмовити.

2. В частині позовних вимог про скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №970 від 19.09.2008 року провадження у справі припинити.

3. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду .

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 02.06.2015 року.

Суддя Березяк Н.Є.