РІШЕННЯ

03 червня 2015 року Справа № 913/96/15

Провадження №6/913/96/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Луганськ

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» м. Київ в особі Луганського головного регіонального відділення АТ «Брокбізнесбанк» м. Луганськ

про стягнення зобов'язання вчинити певні дії

Суддя Василенко Т.А.

Секретар судового засідання Антонова І.В.

У засіданні брали участь:

від позивача - не прибув;

від відповідача - Кравець Д.В., дов. № 94/03 від 24.04.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивачем заявлено вимогу про зобов'язання відповідача виконати заяву позивача про закриття поточного рахунку № НОМЕР_2 від 07.03.2014 з одночасним перерахуванням залишків грошових коштів на поточний рахунок № НОМЕР_3 в філії АТ «Укрексімбанк» м. Луганськ МФО 304289 або видати готівкою, без застосування ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо черги та порядку задоволення вимог до банку.

Позивачем до суду надано уточнення позовної вимоги від 28.05.2015, за яким позивач надає додаткові обґрунтування заявлених вимог, за якими просить суд: зобов'язати відповідача виконати завершальні операції за рахунком № НОМЕР_2 відкритим на ім'я позивача на підставі заяви про закриття поточного рахунку від 07.03.2014 методом перерахування 166 173 грн. 89 коп. на поточний рахунок № НОМЕР_3 в філії ПАТ «Укрексімбанк» м. Луганськ МФО 304289, без застосування ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (щодо черги та порядку задоволення вимог до банку).

Вказане уточнення судом приймається до розгляду в порядку ст. 22 ГПК України і позовними вимогами слід вважати саме вказані вимоги.

Крім цього, за уточненням, позивач просить розглянути справу за його відсутністю.

Представник відповідача був ознайомлений із вказаним уточненням в судовому засіданні.

Відповідачем до суду наданий відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи.

З урахуванням клопотання позивача про розгляд справи в його відсутність та згоди із цим представником відповідача суд вважає за можливе розглянути справу за умови відсутності представника позивача.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Відповідач за відзивом на позовну заяву від 29.05.2015 проти позову заперечує та зокрема зазначає наступне.

Відповідно до п. 10.2 договору № 49518 від 01.08.2012 р., при розірванні договору та закритті рахунку за ініціативою клієнта, банк здійснює завершальні операції за рахунком, у тому числі перерахування залишку коштів на рахунок клієнта в іншому банку.

У відповідності до п.п. 20.5, 20.6 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 р. № 492, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 р. за № 1172/8493, поточні рахунки клієнтів банків закриваються, зокрема, на підставі заяви клієнта. За наявності коштів на рахунку банк здійснює завершальні операції за рахунком (зокрема перерахування залишку коштів на підставі платіжного доручення на інший рахунок клієнта). Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день.

Відповідно до п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 р. № 22, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за № 377/8976, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

У відповідності до пункту 21.1. ст. 21 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ініціювання переказу проводиться, зокрема, шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Позивачем не було надано до банку жодного розрахункового документу про перерахування залишку коштів з власного рахунку на інший власний рахунок.

Постановою Правління Національного Банку України від 28.02.2014 №107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних» та згідно ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.02.2014 №9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк».

Тимчасову адміністрацію в АТ «Брокбізнесбанк» запроваджено строком на три місяці з 03.03.2014 по 02.06.2014.

Крім того, постановою Правління НБУ від 10.06.2014 № 339 було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації відповідача, в зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 про початок здійснення процедури ліквідації Відповідача, та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію.

Відтак, станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду у відповідача було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

За приписами частин 1, 2 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у цьому Законі термін «вкладник» вживається у значені «фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття «вкладник» у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У відповідності із наказом № 248 від 03.03.2014 р. уповноваженої особи Фонду з 03.03.2014 р. заборонено здійснювати будь-які видаткові банківські операції в ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», зокрема перерахування безготівкових коштів за рахунками юридичних осіб.

Відповідно до пункту третього частини 2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Як свідчить текст позовної заяви, позивач за позовом навів детальне обґрунтування вимог за позовом а також надав заперечення на можливі доводи відповідача які фактично стосуються заперечень відповідача за відзивом.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування заявлених вимог позивач в тому числі зазначає, що

01 серпня 2012 року між сторонами у справі був укладений договір № 49518 про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 01 серпня 2012 року.

Згідно п.1.1 договору відповідач відкриває позивачу поточні рахунки та здійснює їх розрахунково-касове обслуговування відповідно до діючого законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку Україна та умов договору.

На підставі договору відповідач відкрив позивачу поточний рахунок № НОМЕР_2.

Відповідно до норм п.2.2, п.2.4 договору операції за рахунком здійснюються відповідачем у межах залишку коштів на початок операційного дня з урахуванням поточних надходжень коштів на рахунок протягом операційного дня.

Розрахунково-касові документи клієнта в національній валюті відповідач приймає та виконує в день їх надходження за умови, що вони були надані протягом операційного часу (з 9-00 до 16-00). Документи, які надійшли після операційного часу, виконуються відповідачем не пізніше наступного робочого дня.

21 лютого 2014 року позивач за допомогою дистанційної системи Клієнт-банк ПАТ «Брокбізнесбанку» надав своє розпорядження відповідачу здійснити перерахунок грошових коштів контрагентам: ПП «Нелтон» - 1826,16 гривень; ПП «Нелтон» - 1454,70 гривень; ТОВ НВП «Філісіт-Діагностіка» - 582,00 гривень.

Виписка по рахунку за 21 лютого 2014 року свідчить, що на початок операційного дня на рахунку позивача знаходились власні грошові кошти у розмірі 5 331,78 гривень. Згідно виписки вбачається, що на кінець операційного дня на рахунку знаходилась сума 1 464.92 гривень.

26 лютого 2014 року позивач, отримуючи від відповідача виписку по рахунку, дізнався що грошові кошти, які були спрямовані на оплату за товар для: ПП «Нелтон» - 1826.16 гривень; ПП «Нелтон» - 1454.70 гривень; ТОВ НВП «Філісіт-Діагностіка» - 582.00 гривень, повернуті на рахунок 25 лютого 2014 року.

Відповідно до п.2.15 «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої Постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 зазначаємо, що порядок повернення банком своїм клієнтам оформлених ними розрахункових документів та супровідних документів визначається в договорах банківського рахунку клієнтів.

Відповідач безпідставно припинивши, в односторонньому порядку, виконання видаткових розрахункових операцій по рахунку з 21 лютого 2014 року, фактично заблокував можливість позивача власними грошовими коштами.

07 березня 2014 року позивач повідомив відповідача про те, що не виконується пункт 4.2.1 договору який засвідчує право позивача самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, крім випадків примусового списання коштів, та користуючись своїм правом вимагати від відповідача своєчасного і повного здійснення розрахунків (п.4.2.3 договору), направив на адресу відповідача заяву про закриття рахунку. В зазначеній заяві позивач просив відповідача видати готівкою залишок грошових коштів на рахунку у розмірі 166 173,89 гривень або перерахувати кошти на поточний рахунок позивача в іншому банку.

Відповідно до п. 10.2 договору при розірванні договору та закритті рахунку за ініціативою позивача відповідач повинен здійснити завершальні операції з рахунком, у тому числі перерахування залишку коштів на рахунок позивача в іншому банку, зазначений в заяві про закриття рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

У квітні 2014 року від відповідача був отриманий лист № 362/049-ЛГ від 27 березня 2014 року, за яким останній відмовив позивачу у виконанні його заяви про закриття рахунку, мотивуючи тим, що Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014 прийнято рішення № 9 про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, відповідно до якого на підставі постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року №107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних", та вирішила розпочати процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" з ринку та запровадити в ньому тимчасову адміністрацію з 03 березня 2014 року по 02 червня 2014 року. Але на думку позивача, норми вказаного закону не розповсюджуються на правовідносини сторін і навів за позовом детальне мотивування цих доводів.

Також, позивач зазначає, що відповідно до п.20.1. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків національній та іноземних валютах, затверджена Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція НБУ № 492) поточні рахунки клієнтів банків закриваються на підставі заяви клієнта

Нормою пункту 20.5 Інструкція НБУ № 492 встановлена вимоги до заяви клієнта банку про закриття рахунку. Так закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов'язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім'я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається: дати складання заяви.

Заява про закриття поточного рахунку юридичної особи підписується керівником юридичної особи або іншою уповноваженою на це особою і засвідчується відбитком печатки юридичної особи.

Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи, у тому числі фізичної особи-підприємця. підписується власником рахунку або уповноваженою ним особою. Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи-підприємця засвідчується відбитком печатки (за наявності).

Заява позивача про закриття рахунку від 07 березня 2014 року містить усі обов'язкові реквізити, які вимагає п.20.5 Інструкції НБУ № 492.

Виходячи з наведених доводів та обґрунтувань за позовом, позивач вважає, що відповідачем порушені норми Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.ст. 1066, 1068, 1075 та інших ЦК України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та інших нормативних актів.

Відповідач проти позову заперечив з підстав вказаних вище та наведених у відзиві.

Оцінивши матеріали справи та доводи сторін у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

01.08.2012 між ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі заступника керуючого начальника управління корпоративного бізнесу Луганського Головного регіонального відділення Убєйвовка О.С. та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір № 49518 про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування.

Згідно п.1.1 договору банк відкриває клієнту поточні рахунки та здійснює їх розрахункове-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та умов цього договору.

Згідно п. 3.1.3 банк зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахункові та касові операції.

Згідно п. 4.2 договору клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку.

Згідно ст. 1066 ЦК України з договором банківського рахунка банк зобов'язується

приймати і зараховувати на рахунок, відкрити клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Як вказує позивач, відповідачем не були виконані зобов'язання за договором, не перераховані кошти на замовлення клієнта, не виконана заява від 07.03.2014 про закриття поточного рахунку та не повернуті відповідні кошти, що є власністю позивача.

Так, як свідчить заява позивача від 07.03.2014 (арк. справи 32) на яку позивач посилається як на заяву про закриття поточного рахунку, фактично не містить будь-яких приписів щодо закриття рахунку. Згідно тексту цієї заяви ОСОБА_1 вказує на те, що згідно договору № 49518 від 01.08.2012 в неї відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2, залишок коштів станом на 05.03.2014 становить 166 173,89 грн. Крім цього, ОСОБА_1 просить видати означену суму готівкою у касі банку або перерахувати на її поточний рахунок № НОМЕР_3 в філії АТ «Укрексімбанк» м. Луганськ МФО 304289.

Тобто, згідно заяви позивач взагалі не вказує на закриття поточного рахунку та висуває до відповідача альтернативні вимоги або видати готівкою або перерахувати на поточний рахунок.

Листом від 27.03.2014 (арк. справ 33) банк повідомив заявника про введення тимчасової адміністрації та не можливість виконання вимоги щодо виплати коштів.

Відповідно до п. 10.2 договору № 49518 від 01.08.2012, при розірванні договору та закритті рахунку за ініціативою клієнта, банк здійснює завершальні операції за рахунком, у тому числі перерахування залишку коштів на рахунок клієнта в іншому банку.

У відповідності до п. 20.5, 20.6 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 р. N 492, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 р. за N 1172/8493, поточні рахунки клієнтів банків закриваються, зокрема, на підставі заяви клієнта. За наявності коштів на рахунку банк здійснює завершальні операції за рахунком (зокрема перерахування залишку коштів на підставі платіжного доручення на інший рахунок клієнта). Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день.

Відповідно до п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 р. N 22, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за N 377/8976, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

У відповідності до пункту 21.1. ст. 21 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ініціювання переказу проводиться, зокрема, шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Позивачем не надано доказів подачі до банку відповідного розрахункового документу про перерахування залишку коштів з власного рахунку на інший рахунок. При цьому, і сам позивач в позові посилається лише на заяву від 07.03.2014.

В той же час, як вбачається із матеріалів справи, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на підставі постанови Правління НБУ від 28.02.2014 № 107, було прийнято рішення № 9 від 28.02.2014 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у Відповідача.

Тимчасову адміністрацію в Банку запроваджено строком на 3 місяці з 03.03.2014 р. по 02.06.2014 р.

Постановою Правління НБУ від 10.06.2014 № 339 було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації відповідача, в зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 про початок здійснення процедури ліквідації Відповідача, та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та НБУ (http://www.bank.gov.ua/control/uk/index).

Тобто, станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду у відповідача було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у цьому Законі термін «вкладник» вживається у значені «фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Виходячи з положень частини 1 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи вище наведені положення, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 ЦК України, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

Відтак, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до Відповідача від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до пункту третього частини 2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

У відповідності із наказом № 248 від 03.03.2014 р. уповноваженої особи Фонду з 03.03.2014 р. заборонено здійснювати будь-які видаткові банківські операції в ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», зокрема перерахування безготівкових коштів за рахунками юридичних осіб.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39, 40, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку) у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині 2 статі 39 даного Закону.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Згідно ст. 49 Закону уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними.

Також уповноважена особа Фонду складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

В той же час, згідно наданого відповідачем витягу з Переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк» акцептованих уповноваженою особою Фонду № 226/14 від 16.10.2014 вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в сумі 166 973,89 акцептовані Фондом та внесені до реєстру вимог кредиторів із погашенням в 7 чергу.

Виходячи з наведеного, суд погоджується з доводами відповідача та відмовляє в задоволенні позову.

При подачі позову позивач зазначав, що у квітні 2014 року вже звертався до господарського суду Луганської області із вимогами про стягнення з ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі Луганського регіонального відділення коштів в сумі 166 173,89 за договором № 49518 від 01.08.2012 грошових коштів в сумі 166 173,89 грн. При цьому позивач зазначав, що сплатив судовий збір при подачі позову в сумі 3 323 грн. 49 коп. Як доказ сплати до позовної заяви додано копію платіжного доручення №12 від 25.03.2014 на суму 3 323,49 грн. із призначенням платежу судовий збір за позовом ОСОБА_1

В якості підтвердження індентичності заявлених вимог позивач надає до справи копії ухвал господарського суду Луганської області у справі № 913/905/14 (провадження № 10/913/905/14) за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі Луганського головного регіонального відділення АТ «Брокбізнесбанк» про стягнення 166 173 грн. 89 коп.

Згідно ухвал суду від 03.04.2014, 17.04.2014, 05.05.2014, 03.06.2014, 01.07.2014, в рамках справи № 913/905/14 розглядалися вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ «Брокбізнесбанк» грошових коштів за договором про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 01.08.2012 № 495/18 в розмірі 166 173, 89 грн. Тобто у справі № 913/905/14 розглядалися майнові вимоги позивача, а в рамках цієї справи розглядаються вимоги про зобов'язання відповідача виконати заяву позивача про закриття поточного рахунку № НОМЕР_2 від 07.03.2014, тобто немайнові вимоги.

Згідно із ст. 1 та ст. 2 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір це - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Відповідно до норм чинного законодавства судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому відношенні до ціни позову та у фіксовану розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

Частиною другою вказаної статті передбачено, що ставки судового збору встановлюються в таких розмірах: із позовної заяви майнового характеру сплачується 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат; із позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про державний бюджет України на 2015 рік", яким мінімальна заробітна плата з 01 січня 2015 року встановлена у розмірі 1218 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - за подачу позову із немайновими вимогами сплачується судовий збір в розмірі 1 мінімальної заробітної плати. Тобто в даному випадку це 1218,00 грн.

При подачі позову позивачем не було надано суду належних доказів сплати вказаної суми.

Якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви, суд у залежності від конкретних обставин справи може у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої-четвертої статті 49 ГПК України (Аналогічну позицію викладено в п. 2.23 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача та стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1218,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, (поштова адреса: АДРЕСА_2), код НОМЕР_1, на користь Державного бюджету України на рахунок 3006, одержувач - УДКСУ у Київському районі м. Харкова Харківської області, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011, ОКПО 37999675, код класифікації доходів 22030001, призначення платежу - «судовий збір», код 02844564, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1218 грн. 00 коп., видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 92 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Дата виготовлення повного тексту та підписання рішення - 08.06.2015

Суддя Т.А. Василенко