РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2015Справа №905/2804/14-908/5484/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросталь»

До Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

Третя особа Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк»

Про визнання частково недійсним договору застави

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача Ципляк П.С., довіреність № 1383/19м від 26.12.2014

від відповідача Мединський М.М., довіреність № б/н від 05.03.2015

від третьої особи не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросталь» (далі - позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - відповідач); третя особа - Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» про визнання частково недійсним договору застави.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що спірні договори застави не відповідають нормам чинного законодавства України.

Справа № 905/2804/14-908/5484/14 надійшла до господарського суду міста Києва за підсудністю з господарського суду Запорізької області, не дивлячись на те. що вказаним судом було розпочато розгляд вказаної справи по суті спору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.02.2015р. розгляд справи № 905/2804/14-908/5484/14 прийнято до провадження суддею Мельником В.І. та призначено її розгляд на 30.03.2015 р.

30.03.2015р. відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов.

30.03.2015р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги к повному обсязі.

Представники відповідача проти позовних вимог заперечили.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини своєї відсутності суд не повідомив, вимог ухвали суду від 18.02.2015р. не виконав.

Суд відклав розгляд справи на 27.04.2015р.

27.04.2015р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по суті спору, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини своєї відсутності суд не повідомив, вимог ухвал суду не виконав.

Суд вирішив відкласти розгляд справи на 29.05.2015р.

29.05.2015р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по суті спору, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини своєї відсутності суд не повідомив, вимог ухвал суду не виконав.

Суд вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «Електросталь» та ПАТ «Кредитпромбанк» було укладено Кредитний договір №2005-110 від 27.04.2005 року, права кредитора за яким перейшли до ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору про відступлення права вимоги (заміни кредитора у зобов'язанні) від 19.06.2013 року.

19.06.2013 року між ТОВ «Електросталь» та АТ «Дельта Банк» було укладено договори строкового банківського вкладу: №9/ДЛ ЗЗДС/09, на підставі якого Позивач як

вкладник передав, а відповідач прийняв на строковий депозитний рахунок№7235 строком до 20.01.2015р. грошові кошти в сумі 3 854 345,00 доларів США; № 16/ДЛ-3.1ДС-09. на підставі якого позивач як вкладник передав,а відповідач прийняв на строковий депозитний рахунок №7235 строком до 20.01.2015р. грошові кошти в сумі 5 012 394,50 доларів США; №17/ДЛ 3.1 ДС-09, на підставі якого Позивач як вкладник передав, а відповідач прийняв на строковий депозитний рахунок №7235 строком до 20.01.2015р. грошові кошти в сумі 1 566 630,72 Євро.

19.06.2013 року між ТОВ «Електросталь» та АТ «Дельта Банк» було укладено договори застави:

- №2005-110/21, згідно з яким в рахунок забезпечення належного виконання Позивачем зобов'язань за кредитним договором №2005-110 від 27.04.2005 року Позивач передав Відповідачу в заставу майнові права на отримання банківського вкладу в сумі 3 854 345,00 доларів США, що знаходяться на депозитному рахунку №7235 згідно з договором №9/ДЛ_ЗЗДС/09 від 19.06.2013 року;

- №2005-110/23, згідно з яким в рахунок забезпечення належного виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором №2005-110 від 27.04.2005 року Позивач передав Відповідачу в заставу майнові права на отримання банківського вкладу в сумі 5 012 394,50 доларів США, що знаходяться на депозитному рахунку №7235 згідно з договором №16/ДЛ-3.1ДС-09 від 19.06.2013 року.;

- №2005-110/24, згідно з яким в рахунок забезпечення належного виконання Позивачем зобов'язань за кредитним договором №2005-110 від 27.04.2005 року Позивач передав Відповідачу в заставу майнові права на отримання банківського вкладу в сумі 1 566 630, 72 Євро, що знаходяться на депозитному рахунку №7235 згідно з договором №17/ДЛ-3.1ДС/09 від 19.06.2013 року.

Згідно п. 3.4. договору застави №2005-110/21 від 19.06.2013 року у разі набуття підстав для звернення стягнення на права, заставодавець доручає заставодержателю перерахувати з депозитного рахунку грошові кошти в сумі, достатній для погашення заборгованості заставодавця перед заставодержателем за кредитним договором на погашення цієї заборгованості.

Пункти 3.3. договорів застави №2005-110/23 і №2005-110/24 від 19.06.2013 року встановлюють аналогічний порядок звернення стягнення на права, встановлюючи, що звернення стягнення на права здійснюється згідно з Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», шляхом договірного списання заставодержателем з депозитного рахунку грошових коштів в сумі, достатній для погашення заборгованості заставодавця перед заставодержателем за кредитним договором на погашення цієї заборгованості, про що заставодавець надає заставодержателю своє доручення, підписавши цей договір.

Позивач, згідно поданої позовної заяви, посилається на ст.ст. 576, 1058 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про заставу», ст. 5 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» вважає що вищенаведені положення договорів застави не відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак підлягають визнанню недійсними.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову позивача, виходячи з наступного.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк) що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором, наголошує ч.1 ст. 1058 ЦК України.

Так частина 3 ст. 1058 ЦК України зазначає, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Частина 2 ст. 1066 ЦК України зазначає, що банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Частина 2 ст. 1060 ЦК України наголошує, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або, його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Пунктом 5.1.3 Договорів №09ДЛ_ЗЗДС/09, №16/ДЛ-3.1ДС-11, №17/дл-3.1ДС-11 строкового банківського вкладу (депозитної лінії) в іноземній валюті юридичної особи - резидента від 19.06.2013 р. встановлений обов'язок відповідача забезпечити повернення грошових коштів шляхом перерахування їх на поточний рахунок позивача відповідно до умов цього договору.

Таким чином, об'єктом договору банківського вкладу (депозиту) є грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку під процент або дохід в іншій формі і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Договір банківського вкладу вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми. Вклад в готівковій або у безготівковій формі, що переданий вкладником або для нього третьою особою стає власністю банку, який його використовує для здійсненні інших банківських операцій. Зазначена обставина зумовлюється особливістю об'єкту договору - грошових коштів, що мають родовий та споживний характер, повернення яких можливе лише шляхом виплати такої ж самої суми коштів. Крім повернення вкладу, банк після закінчення строку дії договору чи достроково на вимогу вкладника зобов'язаний виплатити вкладнику нараховані на суму вкладу відсотки або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

При цьому, майнові права це права вимоги особи за зобов'язаннями, за якими вона є кредитором (Національний банк, Постанова «Про затвердження Положення про валютний контроль» від 08.02.2000 року №49).

Отже, прийнявши від вкладника грошові кошти у власність, банк за договором банківського вкладу в обмін передає вкладникові майнові права вимагати в якості кредитора таку саму суму, яку останній передав банку (така ж позиція викладена Вищим господарським судом України в Постанові від 04.03.2010 року по страві №8/43пн).

Таким, чином твердження Позивача, що предметом застави може бути майно, що належить заставодавцю на праві власності або іншому титулі, який надає право відчуження майна не відповідає дійсності. А предметом спірних договорів застави №2005- 110/21, №2005-110/23, №2005-110/24 від 19.06.2013 року виступає не майно, як зазначає позивач, а майнові права на отримання грошових коштів що знаходяться на депозитному рахунку.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 12 ЦК України особа може за відплатим або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 576 ЦК України передбачено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Аналогічне положення містить і частина перша статті 4 Закону України "Про заставу", якою встановлено, що предметом застави можуть бути майно та майнові права.

Згідно частини третьої статті 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови.

Вищій арбітражний суд України у своєму Роз'ясненні №02-5/602 від 24.12.1999 року зазначав у п. 3.3., що виходячи з правової природи коштів, що знаходяться на рахунках у банківських установах, вони не можуть бути предметом застави за правилами, які регулюють заставу речей. Водночас господарським судам слід мати на увазі, що питання про заставу таких коштів може вирішуватись за правилами розділу V Закону стосовно застави майнових прав.

У відповідності до умов оскаржуваного договору предметом застави є права, а саме майнові права на грошові кошти (отримання банківського вкладу), що належать Заставодавцю на праві власності і знаходяться на депозитному рахунку в АТ «Дельта Банк».

Сторони, у Розділ 3 оскаржуваного Договору застави погодили, що звернення стягнення на майнові Права здійснюється згідно з Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», шляхом договірного списання Заставодержателем з депозитного рахунку заставодавця грошових коштів в сумі достатній для погашення заборгованості.

Так, частиною 1 стаття 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Стаття 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» містить вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, одним з яких є обраний сторонами при укладені правочину: - переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Отже, у даному випадку, підлягає застосуванню не ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на яку посилається позивач та яка зазначає порядок реалізації права грошової вимоги, яке є предметом забезпечувального обтяження, а ст. 33 цього Закону, яка визначає порядок реалізації прав за забезпечувальними обтяженнями, предметом яких є гроші або цінні папери.

Частиною 2 ст. 33 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, задоволення забезпеченої обтяженням вимоги обтяжувача здійснюється шляхом переказу йому грошової суми, достатньої для повного задоволення цієї вимоги. Такий переказ може здійснюватися банком у порядку договірного списання.

Відповідно до пункту 2 статті 1071 Цивільного кодексу України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Згідно п. п. 26.3, 26.4 статті 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком. У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг, що також знайшло своє відображення у постанові Вищого господарського суду України від 28.11.2012 року по справі №5017/1327/2012.

Відповідно до п.3.1 Глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затверджених постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 р. N 516 проведення розрахункових операцій за вкладними (депозитними) рахунками юридичної особи забороняється, крім операцій, пов'язаних з реалізацією майнових прав на суму вкладу (депозиту) відповідно до укладених договорів застави та законодавства України.

Договірне списання є одним з видів розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Отже, договірне списання, як операція пов'язана з реалізацією майнових прав на суму вкладу (депозиту) відповідно до оскаржуваного договору застави прямо передбачена нормами діючого законодавства України.

Таким чином, списання грошових коштів зазначене у п. 3.3. та 3.4. оскаржуваного договору не суперечить умовам договору та діючому законодавству щодо предмету застави, оскільки саме цей пункт визначає порядок реалізації позасудового способу звернення стягнення на майнові права.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання а момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу.

Стаття 207 Господарського кодексу України зазначає, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що чинним законодавством не заборонено вчиняти договірне списання з рахунків заставодавця, при зверненні стягнення на предмет забезпечувального обтяження, позовні вимоги позивача про визнання оскаржуваних п.п. 3.3, 3.4. договорів застави недійсними не підлягають задоволенню.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено: 10.06.2015р.)

Суддя Мельник В.І.