ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа № 908/6236/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2288 З/1-7) на рішення господарського суду Запорізької області від 02.03.2015 у справі

за позовом ПАТ "Фірма верхнього одягу "Фея", м. Маріуполь,

до ФОП ОСОБА_1, с. Кременівка,

про визнання договору недійсним з моменту укладення

ВСТАНОВИЛА:

До господарського суду звернулось публічне акціонерне товариство "Фірма верхнього одягу "Фея" з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу від 16.01.12 № 10 недійсним з моменту укладення.

Рішенням господарського суду Запорізької області (суддя Корсун В.Л.) від 02.03.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у позов задовольнити.

Відповідач у відзиві заявив клопотання про розгляд справи за його відсутністю, яке задовольняється колегією суддів.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

В обґрунтування своєї позиції по справі та апеляційної скарги позивач зазначає, що процесі з'ясування заборгованості за договором купівлі-продажу від 16.01.12 № 10 в архіві підприємства було знайдено неакцептований проект договору від 16.01.12 № 10. Так, позивач пояснював, що проект вказаного договору не підписаний з боку ПАТ "ФіВО "Фея". Також, знайдено договір від 03.01.13 № 1, який підписаний невстановленою особою. Підпис в договорі суттєво відрізняється від зразку підпису колишнього генерального директора ПАТ "ФіВО "Фея" на установчих документах. Установчими документами ПАТ "ФіВО "Фея" визначений особливий порядок надання правомочності виконавчим органам товариства на укладення договорів строком на один рік, як і договорів сумарною очікуваною вартістю понад 500 000 грн. Отже, як стверджує позивач, договір від імені ПАТ "ФіВО "Фея" не було укладено або укладено особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, що є порушенням п. 2 ст. 203 ЦК України. Крім того, позивач вбачає ознаки поділення правочину з метою ухилення від передбаченого порядку прийняття рішень про укладення договорів сумарною очікуваною вартістю понад 500 000 грн. На підставі викладеного, позивач керуючись ст.ст. 3, 16, 203, 207, 215 ЦК України та Законом України «Про акціонерні товариства», просить суд позов задовольнити.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач у відзиві від 26.01.15 № 10 на позовну заяву проти позовних вимог заперечив повністю. Вважає, що представник позивача при укладенні договору купівлі-продажу від 16.01.12 № 10 діяв у межах наданих йому статутом повноважень. Так, про схвалення правочину зі сторони позивача свідчать наступні дії позивача на виконання умов спірного договору купівлі-продажу, які мають усі ознаки правочину у контексті ст. 202 ЦК України і спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а саме: отримання від відповідача товару на підставі прибуткових накладних; повною або частковою сплатою за отриманий товар на підставі рахунків відповідача; проведення у бухгалтерській звітності операцій по прийманню та оплаті товару; оприлюднення річної інформації емітента цінних паперів за 2012 рік, в якій зазначено кредиторську заборгованість перед відповідачем; направлення на адресу відповідача листу Наглядової ради про відсутність підстав для тривог щодо фінансового становища позивача. У зв'язку з викладеним, відповідач вважає, що вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу від 16.01.12 № 10 недійсним з моменту укладення не підлягають задоволенню та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що 16.01.12 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Продавець) та публічним акціонерним товариством "Фірма верхнього одягу "Фея" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 10, за умовами якого (п. 1.1. договору) Продавець за замовленням Покупця зобов'язався передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити товар згідно відповідних накладних, виписаних Продавцем, які є невід'ємною частиною цього договору. Замовлення Покупця може бути як усним, так і письмовим.

Асортимент, кількість, номенклатура товару узгоджуються сторонами та визначаються у відповідній накладній, що виписується Продавцем (п. 1.2. договору).

Пунктом 1.4. договору передбачено, що об'єм продаж за цим договором не обмежений протягом всього строку його дії.

Згідно з п.п. 2.1., 2.2. договору, поставка продукції здійснюється на умовах (СРТ) м. Маріуполь згідно положення «Інкотермс-2000». Продавець зобов'язаний поставити відповідну партію товару в строк та в кількості, прямо передбаченій у замовленні Покупця.

Відповідно до п. 4.1. договору, ціна за одиницю та загальна вартість товару визначається за згодою сторін та фіксується у відповідній накладній на партію товару.

Розділом 5 договору сторони визначили порядок розрахунків, згідно з яким, Покупець здійснює 100% оплату товару кожної поставленої партії товару по кількості та якості, визначеної в рахунку-фактурі, відстрочка платежу - 30 календарних днів (п. 5.1. договору). Оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів Покупця на розрахунковий рахунок Продавця (п. 5.2. договору).

Цей договір вступає в силу з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.13. У випадку, якщо жодна із сторін не виявить бажання розірвати цей договір, повідомив про це іншу сторону за один місяць до закінчення строку його дії, цей договір вважається пролонгованим на один рік (п. 8.1. договору).

Предметом позовних вимог у справі № 908/6236/14 є визнання недійсним договору купівлі-продажу від 16.01.12 № 10 з моменту укладення з підстав укладення цього договору зі сторони ПАТ "ФіВО "Фея" особою, яка не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, колегія суддів враховую наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Вирішуючи спір про визнання угоди або її частини недійсною, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди (її частини) недійсною і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, ін. актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (ч. 1).

В обґрунтування правових підстав для визнання договору купівлі-продажу від 16.01.12 № 10 недійсним позивач посилається на те, що під час укладення спірного договору генеральний директор ПАТ "ФіВО "Фея" ОСОБА_2, яка підписала цей договір, не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Статтею 92 ЦК України унормовано, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом (ч. 1). Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень (ч. 3).

Частиною 2 ст. 207 ЦК України (в редакції, що була чинна станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або ін. актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно з ч. 1 ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Статтею 58 Закону України «Про акціонерні товариства» унормовано, що виконавчий орган акціонерного товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради (ч. 1). Виконавчий орган акціонерного товариства підзвітний загальним зборам і наглядовій раді, організовує виконання їх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом (ч. 2). Виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) або одноосібним (директор, генеральний директор) (ч. 3). Права та обов'язки членів виконавчого органу акціонерного товариства визначаються цим Законом, іншими актами законодавства, статутом товариства та/або положенням про виконавчий орган товариства, а також контрактом, що укладається з кожним членом виконавчого органу (ч. 5).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (в редакції, що була чинною станом на час укладення договору від 16.01.12), відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України (ч. 1). В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо юридичної особи, зокрема, повне найменування юридичної особи та скорочене у разі його наявності; ідентифікаційний код юридичної особи; відомості про органи управління юридичної особи; прізвище, ім'я, по батькові, дата обрання (призначення) та реєстраційні номери облікових карток платників податків, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори; дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи (ч. 2).

Частиною 1 ст. 18 вказаного вище Закону передбачено, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Отже, як вірно зазначає місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні - з урахуванням викладених вище положень, повноваження генерального директора ПАТ "ФіВО "Фея" ОСОБА_2 під час укладення спірного договору купівлі-продажу слід визначати виходячи з положень Статуту ПАТ "ФіВО "Фея" та відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 16.01.12, тобто в редакціях, які були чинні на момент укладення оспорюваного правочину.

Відповідно до п. 17.1. статуту ПАТ "ФіВО "Фея" (в редакції, затвердженій протоколом загальних зборів акціонерів публічного акціонерного товариства "Фірма верхнього одягу "Фея" віл 19.04.11 № 1, яка була чинною на момент укладення договору купівлі-продажу від 16.01.12 № 10), керівництво поточною діяльністю Товариства здійснює одноособовий Виконавчий орган Товариства - Генеральний директор Товариства.

До компетенції Генерального директора Товариства належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю Товариства, що охоплює юридичні та фактичні дії, які здійснюються у внутрішній та зовнішній сфері діяльності Товариства, крім питань та дій, що належать до компетенції Загальних зборів акціонерів Товариства та Наглядової ради Товариства, в тому числі і виключної компетенції цих органів.

Згідно із п. 17.2. цього Статуту, Генеральний директор Товариства діє в інтересах Товариства. Генеральний директор Товариства діє від імені Товариства в межах, передбачених законодавством України, цим Статутом, Положенням про Виконавчий орган Товариства (у разі прийняття/затвердження), рішеннями Загальних зборів акціонерів Товариства та рішеннями Наглядової ради Товариства. Генеральний директор Товариства представляє інтереси Товариства перед юридичними та фізичними особами, державою, державними та громадськими установами, органами й організаціями, вчиняє від імені та на користь Товариства правочини й інші юридично значимі дії, приймає рішення, обов'язкові для виконання всіма працівниками Товариства.

Пунктом 17.7.16. вказаного вище Статуту визначено, що Генеральний директор Товариства самостійно приймає рішення про вчинення правочинів, підписання (укладення) договорів (угод, контрактів), за винятком тих, на вчинення яких відповідно до цього Статуту потрібно одержати обов'язкове рішення Загальних зборів акціонерів або рішення (дозвіл) Наглядової ради Товариства на їх здіснення.

За змісту п. 17.8.1. Статуту, Генеральний директор Товариства має право: без доручення здійснювати будь-які юридичні та фактичні дії від імені Товариства щодо яких він був уповноважений цим Статутом, в межах компетенції та повноважень останнього, або був уповноважений відповідним рішенням Наглядової ради Товариства або Загальних зборів акціонерів Товариства; представляти Товариства в його відносинах з іншими юридичними та фізичними особами, банківськими та фінансовими установами, органами державної влади і управління, державними та громадськими установами та організаціями, вести переговори, самостійно укладати та підписувати від імені Товариства будь-які угоди, договори, контракти та інші правочини, а для здійснення яких, відповідно до цього статуту та внутрішніх положень Товариства необхідно рішення Наглядової ради та/або Загальних зборів акціонерів Товариства - після отримання рішень вказаних органів управління Товариства про вчинення таких правочинів.

Відповідно до відомостей, які містяться у Спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 16.01.12, у графі «Прізвище, ім'я, по батькові керівника юридичної особи» зазначено: «ОСОБА_2 - керівник» (мовою оригіналу).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 18 зазначеного Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наявності обмежень ОСОБА_2 щодо представництва ПАТ "ФіВО "Фея" в момент укладення спірного договору. Зміст Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 16.01.12, свідчить, що таких обмежень Генеральний директор ПАТ "ФіВО "Фея" ОСОБА_2 при укладенні договору купівлі-продажу від 16.01.12 № 10 не мала.

Отже, наявні в матеріалах цієї справи докази свідчать, що станом на 16.01.12, тобто на момент укладення та підписання між ПАТ "ФіВО "Фея" та ФОП ОСОБА_1 спірного договору купівлі-продажу, особою, яка мала право вчиняти юридичні дії від імені ПАТ "ФіВО "Фея" без довіреності, у тому числі підписувати договори, була ОСОБА_2, яка діяла як керівник вказаної юридичної особи без будь-яких обмежень, визначених у Єдиному державному реєстрі.

Посилання позивача на п. 16.10.1.52. Статуту ПАТ "ФіВО "Фея", згідно з яким до виключної компетенції та повноважень Наглядової ради належить вирішення питань надання дозволу на укладення Товариством будь-якого іншого правочину чи (на закупівлю та/або продаж сировини, продукції власного виробництва тощо), якщо очікувана сума договору за ним перевищує 500 000 грн., але не більше 25 відсотків вартості активів Товариства за даними останньої річної фінансової звітності, з урахуванням п.п. 15.13.35, 15.13.37 цього Статуту та обмежень щодо вчинення право чинів, вказаних в п. 16.10.1 та у внутрішніх Положеннях Товариства), колегія суддів визнає необґрунтованими.

Так, оспорюваний правочин не місить жодних умов, з яки х би вбачалось, що очікувана сума договору від 16.01.12 № 10 перевищує 500 000 грн.

Також, оскільки матеріалами цієї справи не встановлено наявності обмежень щодо представництва ПАТ "ФіВО "Фея" ОСОБА_2 в момент укладення спірного договору, то судом визнаються безпідставними твердження позивача відносно того, що відповідач був обізнаний про встановлені обмеження у Статуті позивача.

З огляду на викладені вище обставини справи колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами недодержання в момент укладення між ПАТ "ФіВО "Фея" та ФОП ОСОБА_1 договору купівлі-продажу від 16.01.12 № 10 вимог, які є необхідними для визнання цього правочину судом недійсним, у зв'язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо заявленого позивачем клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання позивач посилається на невідповідність підписів генерального директора ПАТ "ФіВО "Фея" ОСОБА_2

Розглянувши заявлене клопотання колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 43 ГПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України обов'язок доказування покладено на сторони.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки позивачем у цій справи є публічне акціонерне товариство "Фірма верхнього одягу "Фея", уповноваженими особами якого ще 29.12.14 було подано позовну заяву від 24.12.14 до господарського суду Запорізької області, вказані уповноважені особи позивача не були позбавлені права та можливості завчасно, як до 24.12.14, тобто до порушення провадження у цій справі, так і після порушення провадження у цій справі господарським судом, звернутись до правоохоронних органів за місцезнаходженням як позивача так і відповідача із заявою якщо вважали, що в діях колишнього керівника публічного акціонерного товариства "Фірма верхнього одягу "Фея " ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, при підписанні господарських договорів від 16.11.11 № 45, від 16.01.121 № 10 чи від 03.01.13 № 1 вбачаються ознаки складу злочину чи злочинів передбаченого (чи передбачених) тією чи іншою статтею Кримінального кодексу України. І в рамках такого звернення до правоохоронних органів публічне акціонерне товариство "Фірма верхнього одягу "Фея" мала всі правові підстави клопотати про проведення судової почеркознавчої експертизи.

Більш того, за наявності відповідного рішення правоохоронного органу чи висновку експертизи, надати такий доказ до суду у цій справі як доказ на підтвердження правової позиції позивача.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, як не вбачається і підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої спростовані вищевикладеними обставинами.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 02.03.2015 року залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 05.06.2015 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Пелипенко Н.М.