ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа № 922/837/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 дов. б/н від 26.01.2015 року.

відповідача - ОСОБА_4 дов. № 237 від 27.02.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків (вх. №2494 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 02.04.15 у справі № 922/837/15

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків

до Фізичної особи -підприємця ОСОБА_5, м. Харків

про визнання права користування

та за зустрічним позовом Фізичної особи -підприємця ОСОБА_5, м. Харків

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про виселення та повернення нерухомого майна

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.04.2015 у справі № 922/837/15 (суддя Жигалкін І.П.) в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено в повному обсязі. Зобов'язано Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 звільнити нежитлові приміщення першого поверху № 1-1-:-1-9 загальною площею 88,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та повернення їх Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Фізичної особи -підприємця ОСОБА_5 1218,00грн. витрат по сплаті судового збору.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 02.04.2015 у справі № 922/837/15, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення зустрічного позову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити. Витрати зі сплати судового збору просить покласти на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_5.

В обґрунтування викладених вимог ФОП ОСОБА_1 зазначає про те, що договір, укладений між сторонами у справі, на момент звернення ФОП ОСОБА_5 з позовом про виселення та повернення нерухомого майна, була передчасною, оскільки договір оренди був діючим. При цьому, скаржник посилається на відсутність доказів належного повідомлення про припинення договору оренди та доказів його направлення на адресу ФОП ОСОБА_1 у відповідності до умов п. 9.3 договору. Також, ФОП ОСОБА_1 зазначає про порушення судом першої інстанції вимог ст. 651 ЦК України.

ФОП ОСОБА_5 відзив на апеляційну скаргу не надала, в судовому засіданні її представник з наведеними скаржником доводами не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення представників сторін колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 15.07.2012 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (орендодавець, відповідач за первісним позовом) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендар, позивач за первісним позовом) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 120715.

За умовами укладеного договору орендодавець зобов'язується передати орендареві, а орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 88.1 кв.м. в літ А -3 №№ 1-1-;-1-9, що належать орендодавцю на праві власності на нерухоме майно, реєстраційний № 19038223 від 30.05.2012 року за адресою АДРЕСА_1 для розміщення в ньому аптеки (п.1.1.).

01.08.2012 р. за актом прийому-передачі орендодавець передав, а орендар прийняв визначені договором приміщення (а.с. 12).

Звертаючись до господарського суду, позивач за первісним позовом - ФОП ОСОБА_1, посилається на те, що свої зобов'язання за договором він виконує в повному обсязі - регулярно сплачує оренду плату та інші платежі, що передбачені договором. На момент подання позову до суду договір оренди не був визнаний в судовому порядку не чинним, не був розірваний у відповідності до вимог ЦК України та умов договору оренди, а отже у відповідності до приписів ст. 203 ЦК України є чинним.

Проте, як зазначає позивач, починаючи з другої половини січня 2015 року відповідач - ФОП ОСОБА_5, заявила, що має намір самостійно проводити свою діяльність в орендованому позивачем приміщенні з лютого 2015 року та почала чинити перешкоди в провадженні підприємницької діяльності.

За таких підстав позивач за первісним позовом вважає дії відповідача є не законними та такими, що суперечать вимогам діючого законодавств, у зв'язку з чим просила суд визнати за ФОП ОСОБА_1 права користування орендованим приміщенням на умовах договору на строк до 14 липня 2015 р.

Відмовляючи в задоволенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції, виходячи з положень ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, дійшов висновку про те, що чинним законодавством України не передбачено такого способу захисту порушеного права як визнання права користування орендованим приміщенням. Крім того, судом зазначено про те, що позивачем за первісним позовом не надано доказів і не підтверджено матеріалами справи вчинення перешкод відповідачем за первісним позовом в провадженні підприємницької діяльності першого. За таких підстав, з урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства, суд першої інстанції вважав необхідним відмовити в задоволені первісних позовних вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 в повному обсязі.

З висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення первісних позовних вимог колегія суддів погоджується та вважає, що судом надано вірну оцінку спірним правовідносинам, виходячи з предмету позовних вимог - визнання за ФОП ОСОБА_1 права користування орендованим приміщенням на умовах договору оренди нежитлового приміщення № 120715 від 15.07.2012 на строк до 14 липня 2015 р., а також зроблено вірний висновок про невідповідність обраного позивачем способу захисту нормам чинного законодавства, а також не доведено належними та допустимими доказами факту вчинення перешкод з боку ФОП ОСОБА_5

Щодо зустрічних позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи свої зустрічні позовні вимоги про зобов'язання звільнити спірні нежитлові приміщення шляхом виселення ФОП ОСОБА_1 та повернення їх ФОП ОСОБА_5, позивач за зустрічним позовом посилається на те, що у відповідності з п. 5.1.3 договору, 02 грудня 2014 року ФОП ОСОБА_1 було надіслано письмове повідомлення від 01.12.2014 року про розірвання договору оренди з 01.02.2015 року та звільнення орендованих приміщень.

19 січня 2015 року ФОП ОСОБА_5 звернулася до ФОП ОСОБА_1 з листом про початок з 01.02.2015 року капітального ремонту орендованого приміщення та повторно вимагала від ФОП ОСОБА_1 своєчасного звільнення приміщення.

При цьому, позивач за зустрічним позовом, посилаючись на п. 6.1 договору, вважає, що орендар був зобов'язаний повернути орендодавцю приміщення у дводенний термін з установленої дати припинення договору, тобто в строк до 03.02.2015.

Проте, ФОП ОСОБА_1 не виконала висунуті вимоги, орендоване приміщення не звільнила.

Крім того, 04 лютого 2015 року ФОП ОСОБА_5 звернулася до ФОП ОСОБА_1 з претензією про порушення останньою умов договору щодо звільнення приміщення, проте у відповідь отримала копію позовної заяви про визнання права користування орендованим приміщенням, що, на думку ФОП ОСОБА_5, свідчить про небажання виселення та повернення приміщення у добровільному порядку.

Вказані обставини стали підставою звернення з зустрічним позовом про зобов'язання звільнити спірні нежитлові приміщення шляхом виселення ФОП ОСОБА_1 та повернення їх ФОП ОСОБА_5

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивач за зустрічним позовом - ФОП ОСОБА_5 є власником спірного приміщення, в зв'язку з чим у відповідності до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення та повернення майна.

За умовами укладеного договору, а саме підпункту 5.1.3., даний договір припиняється, якщо кожна із сторін виступить із пропозицією про розірвання даного договору за 60 календарних днів до бажаної дати припинення договірних відносин, шляхом направлення письмового повідомлення на адресу іншої сторони.

Згідно пункту 9.3. договору усі дозволи, відповіді, узгодження і згоди орендодавця дійсні за умови, якщо вони складені та передані орендарю в письмовій формі за адресами, вказаними у розділі 12, де при надісланні повідомлення засобами поштового (кур'єрського) зв'язку датою здійснення повідомлення є дата його відправлення.

Беручи до уваги зазначені умови договору, а також встановивши факт належного повідомлення відповідача за зустрічним позовом (ФОП ОСОБА_1) про розірвання договору оренди з 01.02.2015 року та звільнення орендованих приміщень, суд першої інстанції визнав позовні вимоги ФОП ОСОБА_5 про зобов'язання ФОП ОСОБА_1 звільнити нежитлові приміщення першого поверху № 1-1-:-1-9 загальною площею 88,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення та повернення їх позивачу за зустрічним позовом обґрунтованими, належним чином підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів вважає неправомірними висновки суду першої інстанції про задоволення зустрічних позовних вимог, оскільки такі висновки не відповідають обставинам справи, судом не в повному обсязі досліджено умови укладеного між сторонами договору оренди стосовно підстави припинення договору оренди, які також визначені 781 ЦК України, ст. 291 ГК України, в зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зобов'язання ФОП ОСОБА_1 звільнити нежитлові приміщення першого поверху № 1-1-:-1-9 загальною площею 88,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення та повернення їх позивачу за зустрічним позовом - ФОП ОСОБА_5

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з частиною 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.07.2012 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 120715, відповідно до умов якого орендодавець передав орендареві, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 88.1 кв.м. в літ А -3 №№ 1-1-;-1-9, що належать орендодавцю на праві власності на нерухоме майно, реєстраційний № 19038223 від 30.05.2012 року за адресою АДРЕСА_1 для розміщення в ньому аптеки (п.1.1.). Акт приймання-передачі вертольоту підписаний сторонами 01.08.2012.

Даний договір набирає сили з моменту підписання акта прийому та діє до 14 липня 2015 року.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 781 ЦК України договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем.

Приписами ст. 291 ГК України також унормовано, що договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об'єкту оренди. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін.

За умовами укладеного договору, а саме підпункту 5.1., даний договір припиняється у випадках:

5.1.1 Закінчення дії договору.

5.1.2 Угоди сторін.

5.1.3 Якщо кожна із сторін виступить із пропозицією про розірвання даного договору за 60 календарних днів до бажаної дати припинення договірних відносин, шляхом направлення письмового повідомлення на адресу іншої сторони.

5.1.4 По інших підставах передбаченим чинним законодавством України.

5.1.5 Якщо орендодавець не вносить орендну плату чи відшкодування комунальних платежів більш ніж 2 місяці.

5.1.6 Якщо об'єкт використовується всупереч цільовому призначенню, без погодження з орендодавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, в направленому 02 грудня 2014 року на адресу ФОП ОСОБА_1 повідомленні про припинення договору оренди нежитлового приміщення від 15.07.2012, ФОП ОСОБА_5 на підставі статей 3, 5, 6 договору повідомляє про розірвання договору та просить звільнити в строк до 01.02.2015 орендовані приміщення.

Так, розділом 3 договору передбачені права та обов'язки орендаря. Однак, орендодавцем не зазначено, які саме зобов'язання були порушені орендарем.

Також, розділом 5 договору визначені підстави припинення договору. Проте, зазначене повідомлення не містить жодних підстав для припинення дії договору оренди, жодних посилань на порушення умов договору, а також інших підстав, передбачених нормами чинного законодавства.

Слід зазначити, що ані в листі від 19 січня 2015 року, ані в направленій 04.02.2015 на адресу ФОП ОСОБА_1 претензії про розірвання договору, ФОП ОСОБА_5 також не наводить жодних порушень орендарем умов укладеного між сторонами договору, або законодавчо визначених підстав для припинення договору оренди.

В той час, як матеріали справи свідчать про те, що орендар свої зобов'язання за договором виконував в повному обсязі - регулярно сплачував оренду плату та інші платежі, що передбачені договором.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що п. 5.1.3 договору передбачена можливість кожної із сторін виступити із пропозицією про розірвання даного договору за 60 календарних днів до бажаної дати припинення договірних відносин, шляхом направлення письмового повідомлення на адресу іншої сторони.

Проте, ст. 291 ГК України, якою визначено підстави припинення договору оренди передбачено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення умов договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Приписами ст. 188 ГК України визначено, що зміна або розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Враховуючи викладене, повідомлення про припинення договору оренди не може бути підставою для припинення договору оренди з ініціативи орендодавця без згоди орендаря.

Зважаючи на те, що одностороння відмова від договору оренди не допускається, позивачем за зустрічним позовом не доведено наявності підстав для припинення договору оренди, на момент розгляду даної справи в суді договір оренди не був розірваний у відповідності до вимог ЦК України та умов договору оренди, а отже у відповідності до приписів ст. 204 ЦК України є діючим.

Разом з цим, оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено наявності правових підстав для припинення дії спірного договору оренди, а наведені ним підстави не є законодавчо встановленими підставами для припинення дії спірного договору, то, відповідно, відсутні й підстави для зобов'язання відповідача звільнити спірні нежитлові приміщення шляхом виселення ФОП ОСОБА_1 та повернення їх ФОП ОСОБА_5

Отже, встановивши вищенаведені обставини, дослідивши підстави, заявлені ФОП ОСОБА_5 в обґрунтування зустрічного позову, а також, норми діючого законодавства та умови спірного договору оренди, що регулюють підстави припинення договору оренди, колегія суддів дійшла до висновку про необґрунтованість зустрічних позовних вимог.

В зв'язку з чим рішення господарського суду Харківської області від 02.04.15 у справі № 922/837/15 в частині задоволення зустрічних позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 звільнити нежитлові приміщення першого поверху № 1-1-:-1-9 загальною площею 88,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та повернення їх Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5.

На підставі викладеного та керуючись статтями ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктами 1, 4 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського Харківської області від 02.04.2015 у справі № 922/837/15 в частині задоволення зустрічних позовних щодо зобов'язання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 звільнити нежитлові приміщення першого поверху № 1-1-:-1-9 загальною площею 88,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та повернення їх Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5, скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи -підприємця ОСОБА_5 (61183, АДРЕСА_3; Ід.код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61072, АДРЕСА_2; Ід.код НОМЕР_2) 609,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 02 червня 2015 року.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.