ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
"08" червня 2015 р.Справа № 916/1252/15-г

За позовом: Державного підприємства "Одеський авіаційний завод";

До відповідача: Військової частини НОМЕР_1

про стягнення 153717,24 гривень

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача: Мельник О.В., Галинська Н.С. за дорученням;

Від відповідача: Білецька Ю.В. - за дорученням;

Суть спору: Державне підприємство "Одеський авіаційний завод" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить господарський суд Одеської області стягнути з відповідача заборгованість за договором про спільне використання технічних мереж основного споживача №10/ЕМО-04 від 18.02.2004 року в сумі 153717,24 гривень.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25 березня 2015 року за вказаним позовом порушено провадження з призначенням справи до розгляду у відкритому судовому засіданні на 23 квітня 2015 року.

Представник позивача на виконання ухвали суду від 25.03.2015 року надав витребування письмові докази, які долучено до матеріалів справи.

Відповідач 23.04.2015 року надав відзив на позовну заяву в якому вимоги позивача не визнає та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю з підстав спливу строку позовної давності.

Представник відповідача в свою чергу 13.05.2015 року надав письмові пояснення щодо заперечень відповідача, обґрунтований розрахунок заявленої до стягнення суми та виписки з обліку споживання активної електроенергії військовою частиною НОМЕР_1 за 2011 та першу половину 2012 року, які залучено до матеріалів справи.

Представник відповідача не погоджуючись з доводами позивача надав письмові пояснення на позовну заяву, вх.№12234/15 від 14.05.2015 року, які залучено до матеріалів справи.

Представники позивача позов підтримують та просили суд стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 153717, 24 гривни.

Представник відповідача вимоги позивача не визнає та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю та застосувати наслідки строків позовної давності.

За результатами судового засідання справу було розглянуто за участі повноважних представників сторін. У судовому засіданні, в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено про дату складення повного тексту рішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Між Державним підприємством „Одеське авіаційно-ремонтне підприємство „Одесавіаремсервіс повним правонаступником якого є Державне підприємство "Одеський авіаційний завод" (далі основий споживач - позивач) та військовою частиною А-3571 (далі субспоживач - відповідач) було укладено типовий договір про спільне використання технологічних мереж основного споживача № 10/ЕМО-04 від 18.02.04р.

За умовами договору основний споживач зобов`язався забезпечувати передачу електроенергії в межах величин, дозволених субспоживачу, для використання, крім того сторони зобов`язалися виконувати інші умови, передбачені договором та додатками до нього, п.1.1 договору.

Відповідно до п. 4.1 договору, субспоживач /надалі за текстом відповідач/ прийняв на себе зобов`язання щодо своєчасної оплати за використання електромереж позивача. Розрахунок плати за користування електромереж позивача здійснюється згідно додатку «Порядок розрахунку оплати обґрунтованих витрат на передачу електричної енергії». Оплата здійснюється на підставі рахунку, отриманого від Позивача.

Так, розрахунок обґрунтованих витрат на передачу електроенергії складається з 2,6% фактично використаної електроенергії за місяць із врахуванням втрат в електромережах та 4,5 коп. за 1 кВт/год - витрати на утримання технологічних електричних мереж.

Обсяги спожитої Відповідачем електроенергії (переданої через мережі Позивача), відображені у щомісячних актах про використану електричну енергію, які покладені в основу розрахунків.

Представник позивача зазначив, що рахунки на оплату за передачу електричної енергії та утримання технологічних електричних мереж за 2011 рік та 1 півріччя 2012 року були направлені відповідачу, так 16.04.2014 року на адресу відповідача були направлені рахунки листом № 877/ГБ, які в свою чергу отримані відповідачем 17.04.14р., але відповідач надав відповідь № 24/947 від 06.05.14р. про відмову в здійснення оплати. 13.02.15р. відповідачу були повторно виставлені рахунки з листом № 380/ГБ від 12.02.15р., які також залишилися не оплаченими.

Відповідно до п. 4.1. Договору, плата за використання електромереж позивача вноситься відповідачем на підставі рахунку, отриманого від позивача, тривалість періоду для оплати отриманого рахунку - складає не пізніше кінця наступного кварталу.

Позивач зазначив, що 23.02.15р. відповідачу була вручено вимогу № 482/ЮВ щодо припинення порушення умов договору та сплати боргу протягом десяти днів. Разом з вимогою були повторно виставлені рахунки: №15/05 від 23.02.15, №15/06 від 23.02.15, №15/07 від 23.02.15 на оплату за передачу електроенергії та утримання технологічних електричних мереж за 1, 2 півріччя 2011 року та 1 півріччя 2012 року, проте, всупереч вимог договору, Відповідач оплачувати рахунки відмовився.

25.02.15 р. на адресу позивача надійшла відповідь від відповідача №24/432 від 24.02.15р., з якої вбачається що відповідач свою заборгованість не визнає та відмовляється оплачувати виставлені рахунки, мотивуючи це тим, що 10.11.09р. між сторонами було укладено Договір № 197/ЕМО-09, який, на думку відповідача, скасовує дію договору № 10/ЕМО-04 від 18.02.04.

На думку позивача, відповідач помилково вважає що договір про спільне використання технологічних мереж основного споживача № 10/ЕМО-04 від 18.02.04р. втратив чинність, а договір № 197/ЕМО-09 його замінив, але, це не відповідає дійсності, оскільки за змістом договори є різними, так, договір № 10/ЕМО-04 від 18.02.04 р. про спільне використання технологічних мереж основного споживача, є типовим договором та додатком № 2 до Правил користування електричною енергією, а договір № 197/ЕМО-09 від 10.11.09р. про технічне забезпечення електропостачання споживача, є додатком № 1 до ПКЕЕ, договір № 10/ЕМО-04 від 18.02.04 діє до цього часу, на підставі п. 10.4. договору. Заяв щодо припинення договору не було ні зі сторони Позивача ні зі сторони Відповідача.

Таким чином за розрахунком позивача заборгованість відповідача за передачу електричної енергії та утримання технологічних мереж складає 153 717,24 гривень, з якої за 1 півріччя 2011 року - 55 049,71 гривень: за 2 півріччя 2011 року - 38 455,22 гривень та за 1 півріччя 2012 року - 60212,31 гривень.

З наведених підстав позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором в сумі 153717,24 гривень.

Відповідач не погоджується з вимогами позивача та зазначає, що позивачем пропущений строк звернення до суду за стягненням заборгованості за договором №10/ЕМО-04 від 18.02.2004р., оскільки відповідно до п.4.1 договору плата за використання електромереж позивача вноситься відповідачем на підставі рахунку, отриманого від позивача.

Як зазначив відповідач, 17.04.2014 року ними було вдруге отримано рахунки, але було відмовлено у здійсненні оплати та повідомлено позивача про відсутність заборгованості та відмовлено у підписанні рахунків.

Крім того відповідач зазначає, що у відповідності до змісту ч. 2, ст. 251, ст. 257 ЦК України встановлено, що терміном протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права та інтересу є три роки. Таким чином, заявлені вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати, заявлені з пропуском строку позовної давності, а тому і не підлягають задоволенню.

Представник позивача в свою чергу зауважив, що обов`язок відповідача здійснювати оплату за спільне використання технологічних електромереж передбачена договором про постачання електричної енергії №34 С/С від 22.11.2004 р., укладеним між відповідачем та ПАТ ЕК „Одесаобленерго.

Крім того представник позивача не погоджується з доводами відповідача щодо спливу строку позовної давності та зазначає, що позивачем строки позовної давності не пропущені оскільки рахунки були направлені на адресу відповідача та отриманні 17.04.2014 року, а отже строк позовної давності спливає у 2017 року.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Як встановлено судом, та не заперечувалося представниками сторін, 18.02.2004 року між сторонами укладено типовий договір № 10/ЕМО-04 про спільне використання технологічних мереж основного споживача, відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов`язався забезпечувати передачу електроенергії в межах величин, дозволених субспоживачу, для використання, крім того сторони зобов`язалися виконувати інші умови, передбачені договором та додатками до нього.

П. 4.1 Договору встановлено, що відповідач прийняв на себе зобов`язання щодо своєчасної оплати за використання електромереж позивача. Розрахунок плати за користування електромереж позивача здійснюється згідно додатку «Порядок розрахунку оплати обґрунтованих витрат на передачу електричної енергії». Оплата здійснюється на підставі рахунку, отриманого від позивача.

Як вбачається з копії листа наданого позивачем щодо направлення на адресу відповідача рахунків від 16.04.2014 року за №877/ГБ, позивачем в друге на адресу відповідача направляються рахунки за спожиту електричну енергію за період з січня 2011 року по вересень 2011 року, крім того з того ж листа вбачається направлення рахунків щодо компенсації витрат у лініях передач та сумісне використання технологічних мереж за 1 півріччя 2011 року, за друге півріччя 2011 року та за перше півріччя 2012 року в яких також зазначено, що рахунки направляються вдруге. Звідси суд робить висновок, що перші рахунки направлялися на адресу відповідача, але встановити їхню дату направлення з матеріалів справи неможливо, тому суд виходить із строків надання послуг з перетікання електричної енергії щомісячно починаючи з січня 2011 року до квітня місяця 2012 року у позивача сплинув строк позовної давності на стягнення заявленої до стягнення суми 134 225,50 гривень.

У відповідності до змісту ч. 2, ст. 251, ст. 257 ЦК України встановлено, що терміном протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права та інтересу є три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Стаття 258 ЦК України визначає спеціальні строки позовної давності. Але до правовідношення, яке виникло між позивачем та відповідачем на підставі Договору не відноситься до спеціальних строків позовної даності. Тому до вказаних правовідносин, слід застосовувати загальну позовну давність у три роки.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином, заявлені вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати за період з січня 2011 року по квітень 2012 року, заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності, а тому не підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунок у межах позовної давності до стягнення з відповідача підлягає сума 19 494,74 гривень, тобто за вісім днів березня 2012 року /24.03.2015 рік дата звернення до суду з позовом/ в сумі 3640,97 гривень, за квітень 2012 року в сумі 9002,97 гривень, травень 2012 року 3 049,44 гривень, червень 2012 року в сумі 3804,37 гривень.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності задоволення заявлених позовних вимог лише в частині стягнення 19 494,74 гривень шляхом присудження до стягнення із військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 390,44 гривень.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44,49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Державного підприємства „Одеський авіаційний завод (6512 м. Одеса пр-т М. Жукова, 32 А, ) заборгованість в сумі 19 494 (дев`ятнадцять тисяч чотириста дев`яносто чотири) гривни 47 копійок, витрати по сплаті судового збору в сумі 390 (триста дев`яносто) гривень 44 копійки.

3. В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11 червня 2015 р.

Суддя Г.І. Гуляк