ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. справа №921/54/15-г/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді:Плотніцького Б.Д.

Суддів: Михалюк О.В.

Мельник Г.І.

при секретарі: Гарматі О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Тернопільської міської ради, м.Тернопіль

на рішення господарського суду Тернопільської області від 10.03.2015р. (суддя Андрусик Н.О.)

у справі №921/54/15-г/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичний консалтінг", м.Київ

до відповідача: Тернопільської міської ради, м.Тернопіль

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фізична особа Лукач Володимир Іванович, м.Київ

про розірвання договору оренди землі від 30.07.2013р.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача (скаржника): не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 10.03.2015р. у справі №921/54/15-г/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичний консалтінг", м.Київ задоволено. Розірвано договір оренди землі від 30.07.2013р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридичний консалтінг" та Тернопільською міською радою, про що в книзі записів засвідчення факту реєстрації 03.02.2014р. вчинено запис за №5107 та який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.06.2014 року за №6027294 (кадастровий номер земельної ділянки :12:011:0074). Стягнуто з Тернопільської міської ради 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн 00коп. в повернення сплаченого судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичний консалтінг".

Тернопільська міська рада, м.Тернопіль, не погоджуючись з вказаним рішенням, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права. На думку апелянта, суд не звернув уваги на те, що згідно з п.31.1 укладеного договору оренди земельної ділянки передбачено, що у разі відчуження будівель або їх частин, розташованих на орендованій земельній ділянці, на орендаря покладено обов'язок повідомити про це орендодавця у 10-ти денний термін з дня відчуження і повідомити нового власника про обов'язковість оформлення права користування на землю. До посвідчення орендодавцем прав третіх осіб на користування земельною ділянкою орендна плата справляється орендарем у повному обсязі. При оформленні договору купівлі-продажу будівлі сторони повинні домовлятися і про плату за землю, так як будівля знаходиться на земельній ділянці і фактично використовується, а землекористування в Україні є платним. Тому, апелянт вважає, що судом не застосовано до спірних правовідносин ст.ст.627, 631, 648 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закон України «Про оренду землі», типовий договір оренди землі, затверджений постановою КМУ №220 від 03.03.2004р., у зв'язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню.

Сторони у судові засідання 13.05.2015р. та 03.06.2015р. не з'явились. Позивач та третя особа відзивів на апеляційну скаргу не надали. Відповідно до статті 98 ГПК України про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень з відповідною ухвалою суду (а.с.112-114). Про наявність поважних причин неявки у судове засідання апеляційної інстанції уповноважених представників суд не повідомили, своїми правами, передбаченими ст.22 ГПК України, не скористались.

Відповідно ст.99 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.102 ГПК України, апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України складено протокол судового засідання.

Дослідивши докази матеріалів справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

08.07.2008 року на підставі рішення Тернопільської міської ради №5/1/39 від 29.05.2008р. "Про вилучення та надання земельної ділянки площею 0,0679 за адресою вул.Живова", між Тернопільською міською радою, як Орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридичний консалтінг", як Орендарем, укладено договір оренди землі терміном на 5 років - до 29 травня 2013 року, відповідно до умов якого Орендодавець надав, а Орендар прийняв у строкове оплатне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови загальною площею 0,0679га, з яких: 0,0209га землі під приміщенням магазину та 0,0470га землі для обслуговування приміщення магазину за адресою: вул.Живова, 23, м.Тернопіль.

Даний договір набрав чинності 22 жовтня 2008 року - з дати його державної реєстрації Тернопільською регіональною філією державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24 березня 2009 року за №23.

Рішенням суду від 06.11.2014р. у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичний консалтінг" до Тернопільської міської ради, про розірвання договору оренди землі від 08.07.2008р. відмовлено, оскільки суд дійшов висновку про припинення договору оренди з 29.05.2013р. відповідно до п.8 його умов та з урахуванням відсутності додаткових угод щодо продовження дії даного договору.

У вказаному рішенні зазначено, що земельну ділянку Товариство орендує на підставі іншого договору оренди - від 30.07.2013р., що також вбачається з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна.

Враховуючи, що рішення господарського суду Тернопільської області по справі №921/1020/14-г/6 набрало законної сили в порядку, передбаченому ст.85 ГПК України, тому встановлені ним обставини не потребують повторного доказування при розгляді даної справи в силу правил, встановлених статтею 35 ГПК України, оскільки носять преюдиційний характер.

30 березня 2010 року Тернопільською міською радою прийнято рішення №5/33/92, яким продовжено термін дії договорів оренди земельних ділянок на 10 років, що знаходяться у користуванні суб'єктів господарювання, в тому числі Товариству з обмеженою відповідальністю "Юридичний консалтінг" на земельну ділянку, площею 679м2 по вул.Живова, 23 для обслуговування приміщення магазину (додаток до рішення від 30.03.2010р.).

На підставі рішень органу місцевого самоврядування №5/33/92 та №5/17/39 від 29.05.2008р., 30 липня 2013 року між Тернопільською міською радою, як Орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридичний Консалтінг", як Орендарем, укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду земельну ділянку для обслуговування приміщення магазину, терміном до 29.05.2023р., площею 0,0679га за кадастровим №:12:011:0074, на якій знаходиться об'єкт нерухомого майна - магазин. Цільове призначення та використання земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування об'єктів торгівлі (п.п.1, 2, 3, 15, 16 договору оренди).

Згідно п.20 договору оренди земельна ділянка передається в оренду за актом приймання-передачі у тижневий строк після державної реєстрації договору.

Відповідно до п.31.1 у разі відчуження будівель або їх частин, розташованих на орендованій земельній ділянці, орендар зобов'язаний повідомити про це орендодавця у 10-ти денний термін з дня відчуження і повідомити нового власника про обов'язковість оформлення права користування землею.

У пунктах 38, 43 договору зазначено, що договір оренди набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації і припиняється, зокрема, за рішенням суду з підстав, визначених законом.

Судом першої інстанції встановлено, що на вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичний консалтінг" №28 від 24.11.2014р. відповідач супровідним листом №4706/01-10 від 23.12.2014р. направив примірник договору на адресу позивача, оскільки останній стверджує, що у нього був відсутній даний договір.

Згідно з актом прийому-передачі 03.02.2014р. орендар передав в користування на умовах оренди земельну ділянку по вул.Живова, 23 у м.Тернополі.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з фактичного користування позивача спірна земельна ділянка не вибувала, так як договір оренди від 08.07.2008р. діяв до 29.05.2013р. Позивач постійно сплачував орендну плату; акт приймання - передачі земельної ділянки з оренди сторони не оформляли і такий в матеріалах справи не міститься.

Також судом першої інстанції встановлено, що 05 червня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридичний консалтінг", як Продавцем, та Лукачем Володимиром Івановичем, як Покупцем, укладено договір купівлі-продажу будівлі, розташованої за адресою вул.Живова, 23 у м.Тернополі.

За змістом п.1.1.1 договору купівлі-продажу, нерухоме майно, що є предметом купівлі-продажу, розташоване на земельній ділянці, площею 0,0679га (кадастровий номер :12:011:0074).

У витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 22651088 від 05.06.2014р. зазначено, що право власності на будівлю, загальною площею 213,5м2, розташованій на спірній земельній ділянці, зареєстровано 05.06.2014р. за Лукачем Володимиром Івановичем.

У зв'язку з відчуженням нерухомого майна, що знаходиться на спірній земельній ділянці, ТОВ "Юридичний консалтінг" 18.08.2014р. звернулося до Тернопільської міської ради із заявою про розірвання договору оренди та повідомлено про відмову від користування земельною ділянкою, площею 0,0679га за адресою: м.Тернопіль, вул.Живова, 23.

Листом №3265/08-ю від 08 вересня 2014 року Тернопільська міська рада звернула увагу орендаря на необхідність дотримання умов договору щодо порядку переоформлення права користування та обов'язку сплачувати орендну плату до посвідчення орендодавцем прав третіх осіб на користування земельною ділянкою, а також роз'яснила, що вирішення питання розірвання договору оренди може бути розглянуто лише одночасно із наданням в користування земельної ділянки новому власнику нерухомого майна.

У зв'язку з тим, що міська рада ухиляється від вирішення питання про розірвання договору оренди спірної земельної ділянки внаслідок бездіяльності, а також факти, встановлені судом у рішенні господарського суду Тернопільської області від 06.11.2014р. по справі №921/1020/14-г/6, ТОВ "Юридичний консалтінг" звернулося з позовом про розірвання договору оренди від 30.07.2013р. в судовому порядку.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.1, ч.1 ст.2 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі ЗК України), Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст.13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Предметом спору у даній справі є розірвання в судовому порядку договору оренди земельної ділянки від 30.07.2013р., з підстав відчуження об'єкта нерухомого майна, розташованого на орендованій земельній ділянці та з огляду на приписи статті 377 ЦК України, та умов договору оренди землі від 30.07.2013р.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

У статті 31 ЗУ «Про оренду землі» зазначено, що договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Пунктами "а", "е" ч.1 ст.141 ЗК України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, між іншим, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Одночасно, ч.2 ст.120 ЗК України, з якою кореспондується ч.1 ст.377 ЦК України, передбачає, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно ч.3 ст.7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

З урахуванням вказаних вище норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу - права власності або права користування відповідною земельною ділянкою в тому обсязі, що був у попереднього землекористувача.

Також судова колегія погоджується з висновком господарського суду, що що будівля магазину, площею 213,5м2, який розташований на орендованій згідно спірного договору земельній ділянці, вибула із власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичний консалтінг" на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2014р. та станом на дату розгляду спору власником будівлі магазину є фізична особа Лукач В.І. Однак, Лукач В.І. як власник нерухомості не може стати законним користувачем земельної ділянки в силу того, що перехід права користування земельною ділянкою за договором оренди неможливо здійснити в інший спосіб, ніж шляхом розірвання попереднього договору оренди та укладення нового. При цьому, господарський суд вірно зазначив, що, якщо попередній власник житлового будинку (будівлі, споруди) користувався земельною ділянкою, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, на підставі договору оренди, новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на своє ім'я шляхом укладення договору оренди та, у разі необхідності, може звернутися до господарського суду з позовом про визнання за ним права користування земельною ділянкою.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком господарського суду щодо того, що лист позивача від 18.08.2014р. на відмову від права користування земельною ділянкою з 05.06.2014р. у зв'язку із зміною власника нерухомого майна, що розташоване на орендованій позивачем земельній ділянці, та вимога про розірвання договору оренди землі у зв'язку з даною обставиною, на думку суду, не може свідчити про намір позивача в досудовому порядку врегулювати даний спір, оскільки з даного листа вбачається, що позивач просив розірвати інший договір оренди землі, а саме №2 від 08.07.2008р., тобто той договір, який є припиненим відповідно до рішення у справі №921/1020/14-г/6. Одночасно, виходячи з тесту даного звернення, суд констатує про дотримання позивачем, як орендарем земельної ділянки, умов договору оренди в частині повідомлення орендодавця про зміну власника будівлі магазину, що розташована на орендованій земельній ділянці.

Господарський суд вірно встановив, що позивачем виконано умови договору в частині повідомлення нового власника про обов'язковість оформлення права користування на землю, про що свідчить лист без номеру від 05.06.2014р. з відміткою про отримання його 05.06.2014р. Лукачем В.І., та дотримання зобов'язань в частині сплати орендних платежів за користування земельною ділянкою, про що свідчать копії платіжних доручень №152 від 19.08.2013р., №170 від 11.09.201 р., №198 від 24.10.2013р., №213 від 21.11.2013р., №235 від 19.12.2013р., №14 від 23.01.2014р., №36 від 19.02.2014р., № 65 від 18.03.2014р., №117 від 17.04.2014р., №146 від 16.05.2014р., №193 від 19.06.2014р., №240 від 09.07.2014р., №272 від 22.08.2014р., №294 від 24.09.2014р., №315 від 15.10.2014р., №347 від 14.11.2014р., №372 від 18.12.2014р., №14 від 22.01.2015р., №37 від 17.02.2015р., тобто за весь період оренди (з липня 2013 року по час звернення до суду з позовом про розірвання договору).

Статтею 188 Господарського кодексу України, передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Господарський суд Тернопільської області вірно зазначив, що недотримання позивачем вказаного вище порядку досудового врегулювання спору не може слугувати підставою для відмови у розірванні договору оренди в силу того, що можливість відмови від договору є правом сторони, а не його обов'язком, і наявність зазначеного права та його використання не перешкоджає зверненню сторони до суду з вимогою про розірвання договору в судовому порядку.

Також, у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002р. "У справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів)", право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд України у справі №3-74гс11 від 19.09.2011р., де зазначено, що касаційний суд обґрунтовано відхилив посилання апеляційного суду на приписи частини першої статті 188 ГК, якою визначено порядок зміни та розірвання господарських договорів, оскільки згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-пр/2002 недотримання позивачем вимог даної норми закону щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, та не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору.

Враховуючи викладене вище, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що господарський суд Тернопільської області надав належну оцінку всім наявним у справі доказам, повною мірою дослідив усі обставини справи, і, враховуючи, що фактичне користування земельною ділянкою та придбаною будівлею магазину здійснює її новий власник, попередній землекористувач (позивач) добровільно відмовився від права користування зазначеною земельною ділянкою шляхом пред'явлення даного позову, а чинним законодавством передбачена можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору та зважаючи на встановлені обставини справи, умови самого договору, тому суд дійшов вірного висновку, що позивачем повною мірою доведені ті обставини справи, на які він посилався в підтвердження своїх позовних вимог, а відтак підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до п.4 ст.129 Конституції України, ст.ст.33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

У відповідності до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи, і, всупереч вищевказаних норм ГПК України, скаржником не подано доказів, які б спростовували факти, викладені у позовній заяві, а твердження, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оспорюваному рішенні суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, надавши належну оцінку всім наявним у справі доказам, повною мірою дослідивши всі обставини справи, норми чинного законодавства України, судова колегія апеляційної інстанції дійшла до висновку, що апеляційна скарга Тернопільської міської ради, м.Тернопіль не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Тернопільської області від 10.03.2015р. по справі №921/54/15-г/17 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільської міської ради, м.Тернопіль залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Тернопільської області від 10.03.2015р. по справі №921/54/15-г/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Львівський апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Повний текст постанови складено 05.06.2015р.

Головуючий суддя Б.Д. Плотніцький

Судді О.В. Михалюк

Г.І. Мельник