ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа № 922/5913/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників сторін:

позивач - Максименко С.В.;

відповідач - Макогон А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" (вх. №2083/1-35) на рішення господарського суду Харківської області від 06 березня 2015 року по справі

за первісним позовом Концерна "СоюзЕнерго" м. Новомосковськ
до Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м. Алчевськ
про та за зустрічним позовом-1 до про за зустрічним позовом-2 до про стягнення коштів в розмірі 730 007,74 грн. Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м. Алчевськ Концерна "СоюзЕнерго" м. Новомосковськ стягнення коштів в розмірі 47 791,26 грн. Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м. Алчевськ Концерна "СоюзЕнерго" м. Новомосковськ стягнення коштів в розмірі 165 873,06 грн.
ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 06 березня 2015 року по справі (суддя Пономаренко Т.О.) первісний позов задоволено частково. Стягнути з ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" на користь Концерну "СоюзЕнерго" основний борг у сумі 687 717, 66 грн., інфляційні збитки в розмірі 28 196, 42 грн., 3% річних у розмірі 6 669, 92 грн. та судовий збір у розмірі 14 451, 68 грн. В частині стягнення інфляційних збитків у розмірі 7 423,74 грн. - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову про стягнення 47 791,26 грн. - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову про стягнення 165 873,06 грн. - відмовлено.

Відповідач за первісним позовом з рішенням суду не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить його скасувати, прийняти нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов про стягнення 47791,26 грн. задовольнити повністю. Зустрічний позов про стягнення 165873,06 грн. задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а скаргу - без задоволення.

Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити. Відповідач проти її задоволення заперечував.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу у відповідності до вимог ст. 101 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 лютого 2014 року між Концерном "СоюзЕнерго" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Алчевський металургійний комбінат" (покупець) було укладено договір поставки №АМК-677-2014-пст (надалі - Договір поставки).

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За своєю правовою природою, договір по даній справі є договором поставки.

Згідно із ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, іменовану «товар», а покупець, у свою чергу, прийняти і сплатити товар на умовах, викладених в Договорі.

Цим же пунктом сторони передбачили, що сортамент, кількість і ціна товару вказується в специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до договору, що є його невід'ємною частиною.

Згідно п. 2.1. Договору поставки ціна товару за одиницю і по позиціях, а також порядок і умови оплати за поставлений товар вказується в специфікаціях до договору, оформлених у вигляді додатків до договору, що є його невід'ємною частиною.

Пунктом 4.1. Договору поставки сторони погодили, що поставка товару здійснюється партіями. Під партією товару розуміється переданий на умовах цього договору товар по одній специфікації.

Розрахунки за даною Договором здійснюються в національній валюті України. Оплата Товару здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у договорі (п. 5.1., 5.2. Договору поставки).

Пунктом 5.3. Договору поставки встановлено, що покупець оплачує товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в порядку, передбаченому Специфікаціями.

Приймання товару по кількості здійснюється відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженою постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів від 15.06.1965р. №П-6 зі змінами та доповненнями (п. 6.3. Договору поставки).

Приймання товару по якості здійснюється відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів від 25.04.1966р. №П-7 зі змінами та доповненнями (п. 6.4. Договору поставки).

Пунктом 7.1. Договору поставки зазначено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за даним Договором відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 7.3. Договору поставки при порушенні строків постачання, постачальник сплачує покупцеві штраф у розмірі 8% від вартості простроченої партії товару.

У разі постачання неякісного, некомплектного товару, або товару що не відповідає умовам договору постачальник сплачує покупцеві штраф в розмірі 20% від вартості неякісного (некомплектного) товару.

Протягом дії Договору поставки сторонами було підписано Специфікацію №1 від 25.02.2014 року на суму 2 073 413,22 грн. та Специфікацію №2 від 12.03.2014 року на суму 2 021 567,72 грн, відповідно до яких зобов'язаними сторонами було узгоджено найменування товару, одиницю виміру, кількість товару, строк поставки товару та умови оплати. Специфікації є невід'ємною частиною Договору.

Оплата товару згідно зі Специфікацією №1 здійснюється на підставі виставленого рахунку на умовах: 50% - передоплата, 50% - за фактом готовності товару до відвантаження. Строки поставки: 90 календарних днів з моменту перерахування 50% передоплати з правом дострокової поставки.

Строк поставки продукції за Специфікацією №2 до 16.04.2014 року, допоставка - до 07.05.2014 року при умові 100% передоплати до 21.03.2014 року.

В рамках укладеного між сторонами договору позивачем за первісним позовом поставлено, а відповідачем за первісним позовом отримано товар на загальну суму 4094980,94 грн., що підтверджується видатковими накладними, товаро-транспортними накладними, довіреностями на отримання матеріальних цінностей, наявними в матеріалах справи.

На виконання своїх зобов'язань відповідач частково здійснив оплату на розрахунковий рахунок позивача за первісним позовом в сумі 3 407 263,28 грн, що підтверджується банківськими виписками від 20.03.2014 року, 26.03.2014 року, 22.05.2014 року.

Заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом за Договором поставки №АМК-677-2014-пст від 25.02.2014 року склала 687 717,66 грн.

Для вирішення питання розрахунку, позивач направив відповідачу листи: вих. №277 від 24.06.2014 року, №346 від 07.08.2014 року, №425 від 15.09.2014 року з вимогою виконати свої зобов'язання та погасити суму основного борг та окремо підписати Акт звірки взаєморозрахунків.

Відповідач за первісним позовом направив повідомлення вих. №26-юр від 13.10.2014 року про форс-мажорні обставини.

На час розгляду справи, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем за первісним позовом існуючої суми заборгованості в розмірі 687 717,66 грн. в добровільному порядку.

У свою чергу, Публічне акціонерне товариство "Алчевський металургійний комбінат" подало до суду зустрічний позов, в якому просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом на свою користь штраф за поставку неякісного товару в розмірі 47 791,26 грн, а також штраф за порушення строку поставки товару в розмірі 165 873,06 грн.

Задовольняючи первісний позов в частині стягнення з ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" на користь Концерну "СоюзЕнерго" основного боргу у сумі 687 717, 66 грн, інфляційних збитків в розмірі 28 196, 42 грн, 3% річних у розмірі 6 669, 92 грн, суд першої інстанції керувався наступним.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з нормою ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 стаття 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З умов Договору поставки (пункт 5.3.) вбачається, що покупець оплачує товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в порядку, передбаченому Специфікаціями.

Сторонами у специфікації №1 від 25.02.2014р. обумовлено умови оплати товару: 50 % передоплата, 50% - за фактом готовності товару до відвантаження.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що ця умова відповідає 100% попередній оплаті за товар.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України вбачається, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу частини 1 статті 193 Господарського Кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Отже, договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

У відповідності до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України вбачається, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Місцевий суд виходив з того, що, оскільки доказів на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 687 717,66 грн відповідачем суду не надано, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором поставки в сумі 687 717,66 грн, у відповідності до положень специфікації є таким, що настав.

Окрім того, у рішенні зазначено, що наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань стороні підтверджується первинними документами.

Видаткові накладні, копії яких є в матеріалах справи, відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та є первинним документами, які констатують факт здійснення господарської операції переведеної між зобов'язаними контрагентами (позивачем та відповідачем за первісним позовом).

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, суд визнав відповідача таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати товару по договору поставки АМК-667/2014-пст від 25.02.2014 року.

З урахуванням чого, господарський суд, керуючись статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України, відповідно до яких зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, визнав вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 687 717,66 грн заборгованості такою, що підлягає задоволенню.

Також, суд задовольнив вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 6 669,92 грн та інфляційних збитків в розмірі 28 196,72 грн, з огляду на те, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат не є штрафними санкціями в розумінні ч. 3 ст. 550 та ст. 617 Цивільного кодексу України, а, отже, форс-мажорні обставини не можуть бути підставою для звільнення відповідача від сплати 3% річних та інфляційних втрат, а тому задовольнив позов в цій частині.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого господарського суду в частині задоволення первісного позову про стягнення з відповідача 687 717,66 грн. заборгованості, 3% річних в сумі 6 669,92 грн та інфляційних збитків в розмірі 28 196,72 грн з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник постачає, а покупець приймає та сплачує товар на умовах, викладених у Договорі.

Статтями 6, 67 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до частин 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму, що кореспондується зі статтею 712 Цивільного кодексу України.

Отже, строк виконання зобов'язання з оплати придбаного товару є умовою, що забезпечує порядок виконання зобов'язання поставки.

Згідно статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Приймаючи рішення про стягнення заборгованості, інфляційних збитків та 3% річних, суд попередньої інстанції не застосував норми статей 526, 530 Цивільного кодексу України, якими визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу та неправильно застосував норми статті 692 Цивільного кодексу України, що призвело до неправильного висновку відносно настання строку виконання зобов'язань за договором відповідачем.

Згідно до статті 219 Господарського кодексу України сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

В оскаржуваному рішенні суд визнав проведення антитерористичної операції у Луганській та Донецькій областях України обставинами непереборної сили, що виникли з незалежних від відповідача причин, а також встановив, що факт форс-мажору належним чином підтверджено висновком Луганської торгово-промислової палати від 14.10.2014 року за №25.12-10/30С про настання обставин непереборної сили за спірним Договором поставки №АМК-677-2014-пст від 25.02.2014 року.

Однак, при цьому суд першої інстанції в порушення норм ст. ст. 526, 530, 962 Цивільного кодексу України та ст. 219 Господарського кодексу України не звернув увагу на положення розділу 9 Договору, яким встановлено, що якщо які-небудь з обумовлених форс-мажорних обставин прямо впливають на виконання зобов'язань в час, обумовлений договором, цей період часу продовжується відповідно до закінчення цих обставин.

Тобто, визнаючи дію форс-мажорних обставин, суд не надав правової оцінки умовам договору щодо права відповідача продовжити термін оплати продукції на період дії форс-мажорних обставин.

Також, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Оскільки, згідно умов договору у зв'язку з настанням форс-мажорних обставин термін виконання зобов'язань по оплаті поставленої продукції продовжено, невиконання або неналежне виконання зобов'язання по оплаті поставленої продукції продовжено, невиконання або неналежне виконання зобов'язання з боку відповідача відсутнє, отже, відсутні і підстави для нарахування інфляційних збитків та 3% річних.

Таким чином, враховуючи вимоги законодавства та умови договору, оскільки термін виконання зобов'язань по оплаті продукції, поставленої за вказаним договором, продовжено на період дії форс-мажору, через що зобов'язання по її оплаті виникають після закінчення дії форс-мажору, рішення про задоволення вимог позивача, прийнято з порушенням норм матеріального права.

Отже, надаючи правову оцінку висновкам, викладеним у рішенні суду, а також обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині задоволення первісного позову про стягнення основного боргу в розмірі 687 717,66 грн, інфляційних збитків в розмірі 28196,72 грн. та 3% річних в сумі 6 669,92 грн підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо відмови в частині стягнення інфляційних втрат за період з 26.06.2014 року по 21.10.2014 року, колегія суддів підтримує висновок місцевого суду і вважає, що він правомірно відмовив в частині стягнення інфляційних втрат за період з 26.06.2014 року по 21.10.2014 року, зазначаючи, що позивачем за первісним позовом при розрахунку інфляційних збитків безпідставно включено індекс інфляції за червень 2014 року.

Щодо вимог зустрічного позову про стягнення штрафу в розмірі 47 791,26 грн за поставку неякісного товару та 165 873,06 грн, слід зазначити наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем за зустрічним позовом 28.05.2014 року було встановлено невідповідну якість поставленого відповідачем за зустрічним позовом товару за товарно-транспортними накладними №493 від 15.05.2014 року, №536 від 21.05.2014 року на підставі договору поставки №АМК-677-2014-пст від 25.02.2014 року, специфікації №1 від 25.02.2014 року до Договору.

Пунктом 6.4. Договору поставки сторони передбачили, що приймання товару по якості здійснюється відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів від 25.04.1966р. №П-7 зі змінами та доповненнями.

Статтею ст. 268 Господарського кодексу України унормовано, що якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів, остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

Статтею 678 Цивільного кодексу України визначено правові наслідки передання товару неналежної якості.

Так, цією статтею визначено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на акт №182 від 28.05.2014р., складений представниками ПАТ "Алчевський металургійний комбінат", яким зафіксована невідповідність клапанів "3BV-01 (КШС-ТФ-40-16) Ду 40 Ру" кількістю 165 шт. Виявлені порушення не дають дають можливості використати продукцію за призначенням.

Суд правомірно зазначив, що вказаний акт не може бути прийнятий судом в якості доказу на підтвердження неналежної якості спірного обладнання, з огляду на наступне.

Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991р. "Про порядок дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР"передбачено, що до прийняття відповідних актів України на її території застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Отже, оскільки статтею 271 ГК України передбачено, що Кабінет Міністрів України відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів затверджує Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення та поставки виробів народного споживання, однак вказані документи ще не прийняті, при вирішенні спорів, пов'язаних з поставкою продукції і товарів господарським судам згідно Роз'яснення Президії ВАСУ від 12.11.93р. № 01-6/1205 (з наступними змінами) необхідно керуватися Положеннями про поставки продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання, стандартами, іншою обов'язковою для сторін нормативно-технічною документацією, Інструкціями про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю (№ П-6) та якістю (№ П-7), а також договором.

Відповідно до п. 6 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів Союзу РСР від 25.04.66 № П-7 (з доповненнями та змінами) (надалі - Інструкція), приймання продукції по якості здійснюється на складі покупця не пізніше 20 днів після видачі продукції органом транспорту або надходженні її на склад покупця при доставці продукції постачальником або при вивозі продукції покупцем.

Приймання продукції по якості здійснюється відповідно зі стандартами, технічними умовами згідно супровідних документів, що посвідчують якість продукції (товарів) - технічний паспорт, сертифікат, посвідчення якості, рахунок-фактура, специфікація і т.д. (п. 14 Інструкції)

При виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, тари або упаковки вимогам стандартів, технічним умовам, договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що посвідчують якість продукції, покупець зобов'язаний призупинити прийом продукції і скласти акт, в якому зазначити характер виявлених дефектів, а також викликати для участі при прийманні продукції представника постачальника (п. 16 Інструкції).

Інструкцією визначаються також інші вимоги, зокрема, щодо права осіб у прийманні продукції за якістю, їх компетентності у питаннях визначення якості підлягаючої прийманню продукції, а також щодо вимог до змісту складеного акта.

Що стосується акта, то він повинен містити дані, щодо найменування одержувача продукції та його адреса; найменування та адреси відправника і постачальника; дата і номер телефонограми або телеграми про виклик представника виготовлювача (відправника) або відмітка про те, що виклик виготовлювача (відправника) Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов'язковими правилами або договором не передбачений; номер і дата договору на поставку продукції, рахунок-фактура, транспортна накладна і документ, що посвідчує якість продукції; дата прибуття продукції на станцію призначення, час видачі вантажу органом транспорту, час відкриття контейнера чи автофургона та інших опломбованих транспортних засобів, час доставки продукції на склад одержувача; умови зберігання продукції на складі одержувача до складення акта; кількість некомплектної продукції та перелік відсутніх частин, вузлів і деталей і вартість їх; номери стандартів, технічні умови, креслення, зразки (еталони), за якими здійснювалася перевірка якості продукції, а також інші обов'язкові вимоги встановлені Інструкцією при прийомі продукції виробничо-технічного призначення (п. 29 Інструкції).

Акт повинен бути підписаний всіма особами, що брали участь в перевірці якості і комплектності продукції. Особа, яка не згодна із змістом акта, зобов'язана підписати його із застереженням про свою незгоду і викласти свою думку (п. 30 Інструкції).

Акт, що встановлює неналежну якість або некомплектність продукції, складений за участю представників, зазначених в п. 20 п.п. "а", "б" і "в", затверджується керівником підприємства-одержувача або його заступником не пізніше триденного терміну після складання акта (п. 32 Інструкції).

Тому, на думку судової колегії, місцевий суд дійшов правильного висновку що позивачем за зустрічним позовом порушений порядок і вимоги щодо складання акта виявлених дефектів та порядок залучення представника постачальника при складенні цього акта.

Отже, належні докази неналежної якості поставленого за Договором поставки товару позивачем за зустрічним позовом до матеріалів справи не надані.

Щодо зави про застосування строків позовної давності, колегія суддів також погоджується з судом попередньої інстанції щодо відмови в задоволенні цієї заяви, оскільки зустрічний позов було подано у строк, що перевищує 6 місяців.

Щодо зустрічного позову про стягнення штрафу в розмірі 165 873,06 грн. за порушення строку поставки товару, суд зазначає наступне.

Згідно Специфікації №1 від 25.02.2014 року до Договору поставки №АМК-677-2014-пст відповідач за зустрічним позовом зобов'язався поставити товар на загальну суму 2 073 413,22 грн.

Оплату товару відповідно до специфікації №1 сторони узгодили провести на умовах 50% передоплати та 50% за фактом готовності товару до відвантаження.

Згідно з платіжним дорученням №4956 від 20.03.2014 року на суму 1 036 706,61 грн, позивач за зустрічним позовом зробив передоплату у розмірі 50% за товар, що належить до постачання.

Відповідно до умов специфікації №1 від 25.02.2014 року термін поставки товару - 90 днів з моменту перерахування 50% передоплати з правом дострокової поставки, тобто до 18.06.2014 року.

Позивач за зустрічним позовом стверджує, що відповідач порушив умови Договору поставки, оскільки товар за специфікацією №1 частково надійшов позивачу у встановлений строк, але вся партія товару за специфікацією №1 своєчасно не надійшла.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

Норма ст. 538 ЦК України містить правила, які регулюють такий спосіб виконання зобов'язання як зустрічне виконання, при цьому зустрічним визнається таке виконання зобов'язання однією зі сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням свого обов'язку другою стороною і означає, що виконання свого обов'язку однією стороною неможливе до здійснення виконання другою стороною.

Як вбачається з матеріалів справи, незважаючи на факт відсутності 50% оплати по факту готовності товару до відвантаження, відповідач за зустрічним позовом не скористався своїм правом призупинити виконання свого обов'язку з поставки товару і надалі на свій ризик здійснював поставку товару позивачеві за зустрічним позовом, що підтверджується відповідними видатковими накладними підписаними як з боку позивача за зустрічним позовом так і відповідачем за зустрічним позовом.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає висновок місцевого суду, що поставку товару не можна вважати простроченою, тому що позивачем за зустрічним позовом не виконано зобов'язання з попередньої оплати 100% вартості товару за Специфікацією №1 від 25.02.2014 року, у зв'язку з цим, відмовив у задоволенні зустрічного позову відмовив у повному обсязі.

Отже, аналізуючи наведені норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку в частині задоволення первісного позову, у зв'язку з чим, рішення господарського суду Харківської області від 06 березня 2015 року по справі №922/5913/14 підлягає в цій частині скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 06 березня 2015 року по справі №922/5913/14 слід залишити без змін.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 99, 101, п. 2 ст. 103, п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 06 березня 2015 року по справі №922/5913/14 в частині задоволення первісного позову скасувати.

В цій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити повністю.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 06 березня 2015 року по справі №922/5913/14 залишити без змін.

Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови підписаний 08.06.2015 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.