ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2015 р.Справа № 916/709/15-г
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Мацюри П.Ф., Ліпчанської Н.В.

При секретарі судового засідання: Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Хомич Р.В., за довіреністю № б/н від 05.01.2015р.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час, дату та місце його проведення повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал-БК"

на рішення господарського суду Одеської області від 16.04.2015р.

по справі № 916/709/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал-БК"

до Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК"

про зобов'язання вчинити певні дії

Встановила:

У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Термінал-БК" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" закрити поточний рахунок позивача № 9001, відкритий у відділенні № 338 АТ "ІМЕКСБАНК" у м. Луцьк та перерахувати залишок коштів на вказаному рахунку в сумі 15 723,52 грн. на поточний рахунок позивача № 1, відкритий у АТ „Райффайзен Банк Аваль" м. Луцьк, МФО 38080.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом порушення відповідачем прийнятих на себе за договором банківського рахунку № 1 від 31.07.2013р. зобов'язань щодо виконання розпоряджень позивача як клієнта щодо перерахування належних йому грошових коштів.

Рішенням господарського суду Одеської області від 16.04.2015р. (суддя Петров В.С.) у задоволенні позову відмовлено.

Місцевий господарський суд, вирішуючи спір, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог посилаючись на приписи п.1 ч.6 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал-БК" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу сторона посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що вимога позивача до відповідача є майновою вимогою, оскільки позивач лише вимагає від відповідача вчинити певні дії, зокрема перерахувати свої кошти зі свого рахунку, відкритого в банку на інший рахунок позивача.

Більш детальніше доводи викладені у скарзі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час, дату та місце його проведення повідомлений належним чином.

Апеляційною інстанцією також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до приписів п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140 „Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судова колегія дійшла висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступників висновків.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, що 31 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК", від імені якого діяла філія АТ "ІМЕКСБАНК" у с. Старовойтове (Банк), та Товариством з обмеженою відповідальністю „Термінал-БК" (клієнт) було укладено договір банківського рахунку № 1, за умовами якого банк відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунку у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 року (зі змінами та доповненнями), відкриває клієнту поточний рахунок (рахунки) у національній валюті № 9001 та зобов'язується приймати і зараховувати на відкритий рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування і видачі відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком у межах, встановлених операційним часом банку, а саме: понеділок-четвер з 9.00 до 13.00 та з 14.00 по 16.00, п'ятниця та передсвяткові дні з 9.00 до 13.00 та з 14.00 по 15.00.

Згідно п. 2.1.8, 2.1.10 договору встановлено, що банк має право списувати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження (за допомогою платіжного доручення); виконувати розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта. Якщо розрахунковий документ надійшов до банку після операційного часу, банк має право виконати доручення клієнта, що міститься в цьому документі, не пізніше наступного операційного дня (п. 2.1.15 договору).

Відповідно до п. 2.2.1, 2.2.6 договору клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на рахунку, керуючись вимогами чинного законодавства, а також вимагати від банка своєчасного і повного надання банківських послуг, обумовлених цим договором.

Згідно п.п. 2.3.2-2.3.5 договору банк зобов'язується належним чином виконувати умови цього договору, своєчасно здійснювати розрахункові операції відповідно до діючого законодавства та нормативно-правових актів НБУ, приймати та виконувати протягом операційного часу розрахунково-касові документи клієнта, після операційного часу приймати розрахункові документи та виконувати доручення клієнта згідно умов п. 2.1.15, приймати від клієнта платіжне доручення з датою валютування, у разі, якщо вона не перевищує 10 календарних днів після складання платіжного доручення.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що у разі оформлення клієнтом розрахунково-касових документів з порушенням чинного законодавства та нормативних актів Національного банку України, банк повертає їх клієнту не пізніше наступного робочого дня. Банк, повертаючи розрахунковий документ, має зробити на його зворотному боці напис про причину повернення документу без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якого розрахунковий документ не може бути виконано, або/та главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено) та зазначити дату його повернення, засвідчити підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампу банку (п. 3.4 договору).

Відповідно до п. 9.1. договору цей договір укладений на невизначений строк, набуває чинності з дня його підписання. Позивач вказує на те, що користуючись правами володільця рахунку, в листопаді 2014 року неодноразово надавав відповідачу для виконання платіжні доручення на перерахування грошових коштів, належних позивачу, а саме:

- платіжне доручення № 139 від 28.10.2014р. на суму 1200,00 грн. (отримувач: ТзОВ „Ера", банк отримувача: відділення № 7 Центральної філії ПАТ „Кредо банк", м. Ковель, МФО 325365; призначення платежу за канцтовари зг. рах № 0132а_04Л від 28.10.2014 року та рах. № 0086_04Л від 28.10.2014 р.);

- платіжне доручення № 144 від 05.11.2014р. на суму 1953,85 грн. (отримувач: Місцевий Любомльський район Рівненська с/р 11010100, банк отримувача: УДК у Волинській області, МФО 803014; призначення платежу 101; 30088807; прибутковий податок за жовтень 2014 р.);

- платіжне доручення № 145 від 05.11.2014р. на суму 10977,42 грн. (отримувач: Любомльське відділення Ковельської ОДПІ, банк отримувача: ГУДК м. Луцьк, МФО 803014 призначення платежу 201; 30088807; утримання ЄСВ із ФОП за жовтень 2014 р.);

- платіжне доручення № 146 від 05.11.2014 р. на суму 334,42 грн. (отримувач: УК в Любомльському 11011000, банк отримувача: УДК у Волинській області м. Луцьк, МФО 803014 призначення платежу 101; 30088807; військовий збір з доходів громадян за жовтень 2014 р.).

Так, відповідно до умов договору відповідач зобов'язаний виконувати розпорядження позивача щодо перерахування і видачі відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком у межах, встановлених операційним часом банку, а саме: понеділок-четвер з 9.00 до 13.00 та з 14.00 по 16.00, п'ятниця та передсвяткові дні з 9.00 до 13.00 та з 14.00 по 15.00, якщо розрахунковий документ надійшов до відповідача після операційного часу, останній зобов'язаний виконати доручення позивача не пізніше наступного операційного дня.

Аналогічні норми щодо строків виконання банками переказу коштів за розрахунковим документом клієнта закріплені в п. 8.1. ст. 8 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та п. 2.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. за № 377/8976.

Між тим, за ствердженнями позивача, всі вище перелічені платіжні доручення позивача були прийняті відповідачем до виконання, однак не були виконані останнім, у зв'язку 27.01.2015р. ТОВ „Термінал-БК" було складено заяву про закриття поточного рахунку № 9001 (а.с. 20) та платіжне доручення на перерахування залишку коштів на ньому в сумі 15 723,52 грн. на інший поточний рахунок № 1, МФО 380805, АТ „Райффайзен Банк Аваль", м. Луцьк (а.с. 21).

Згідно довідки, отриманої в відділенні № 338 ПАТ "ІМЕКСБАНК", станом на 20.01.2015р. залишок коштів на рахунку ТОВ „Термінал-БК" № 9001 складає 15 723,52 грн.

Позивач стверджує, що вказану заяву відповідач відмовився приймати, відмітку про відмову у прийнятті та реєстрації також категорично відмовився проставляти, тому ТОВ „Термінал-БК" було направлено відповідачу відповідну заяву, про що позивач надав копію опису вкладення у цінний лист та копію фіскального чеку від 27.01.2015р.

Таким чином, незакриття відповідачем банківського рахунку ТОВ „Термінал-БК" № 9001 та неперерахування залишку коштів з вказаного рахунку у сумі 15723,52 грн. на інший поточний рахунок ТОВ „Термінал-БК" № 1, у АТ „Райффайзен Банк Аваль", м. Луцьк, МФО 380805, стало підставою для звернення позивача із до господарського суду із заявленим позовом про примусове зобов'язання відповідача виконати вказані дії.

Статтею 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами НБУ, угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 1 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Правові наслідки розірвання договору визначені в частинах 2, 3 ст. 653 ЦК України, згідно яких у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються; у разі розірвання договору зобов'язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями ч. 1 ст. 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

За умовами п. 7.3. договору останній розривається за заявою клієнта у будь-який час, за умови виконання вимог, вказаних у п. 7.4.

Відповідно до п. 7.4. договору у разі розірвання договору за заявою клієнта, рахунок закривається за умови сплати банку комісійної винагороди за закриття рахунку, здачі чекової книжки з невикористаними чеками та погашення заборгованості перед банком за надані банківські послуги.

Відповідно до п. 20.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженої постановою НБУ N 429 від 12.11.2003, поточні рахунки клієнтів банків закриваються: на підставі заяви клієнта; на підставі рішення відповідного органу, на який згідно із законом покладено функції щодо припинення юридичної особи або припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (за заявою ліквідатора, голови або члена ліквідаційної комісії, управителя майна тощо); у разі смерті власника рахунку - фізичної особи та фізичної особи - підприємця (за заявою третьої особи, зокрема спадкоємця); на інших підставах, передбачених законодавством України або договором між банком і клієнтом.

Закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов'язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім'я, по батькові), ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ (ідентифікаційного номера) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви (п. 20.5 Інструкції).

Таким чином, закриття поточного рахунку клієнта на підставі його заяви, передбачено положеннями Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази відмови відповідача від прийняття від позивача заяви про закриття рахунку та докази отримання відповідачем цінного листа.

За таких обставин, як правильно встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами по справі договір від 31.07.2013 р. не є розірваним.

Отже, такі обставини унеможливлюють покладення на відповідача обов'язку щодо закриття поточного рахунку позивача № 9001, відкритого у відділенні № 338 АТ "ІМЕКСБАНК" у м. Луцьк.

Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідача перерахувати залишок коштів на вказаному рахунку в сумі 15 723,52 грн. на поточний рахунок позивача № 1, відкритий у АТ „Райффайзен Банк Аваль" м. Луцьк, МФО 38080, судова колегія виходить з наступного.

Як вбачається з відомостей, які є загальнодоступними та містяться на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі Постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 року № 50 „Про віднесення Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26 січня 2015 року № 16 про запровадження з 27.01.2015 р. процедуру виведення АТ "ІМЕКСБАНК" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 27.01.2015р. по 27.04.2015р. включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "ІМЕКСБАНК" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северина Юрія Петровича.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Колегія суддів зазначає, що у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, отже, даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України, які регулюють дані правовідносини.

У силу п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Обмеження, встановлене вказаною вище нормою, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Однак зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України (п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

В розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Натомість, відповідно до ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Порядок ліквідації банків врегульований розділом VIII Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", згідно з ч. 4 ст. 45 якого протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку; вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси (ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення, зокрема, складає не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; здійснює відчуження активів і зобов'язань банку в разі, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду (ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній у ч. 1 ст. 52 цього Закону.

Згідно з п. 20.9 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 за № 492 після прийняття Національним банком рішення про відкликання в банку банківської ліцензії (власником банку рішення про ліквідацію банку) і призначення ліквідатора поточні та вкладні (депозитні) рахунки клієнтів закриваються ліквідатором банку.

При цьому в п. 4.27 глави 4 розділу V рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 за № 2 передбачено, що уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за винятком погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують здійснення процедури ліквідації.

Зважаючи на положення викладених правових норм, судова колегія дійшла до висновку про те, що позивач є кредитором відповідача за Договором, а вимоги позивача про перерахування коштів, які знаходяться на його рахунках у відповідача, є майновими вимогами кредитора, які не могли бути виконані відповідачем у силу положень п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації.

Така позиція відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 25.03.2015р. у справі №910/9232/14, від 01.04.2015р. у справі №910/9231/14.

Доводи позивача спростовуються положеннями статей 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, за якими зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

При цьому, слід зазначити, що позивач не позбавлений можливості захистити свої права на грошові кошти, які знаходяться на рахунку у банку відповідача, в порядку п. 3 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" шляхом звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про продовження здійснення банком операції з перерахування спірних сум або в порядку розділу VIIІ Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у разі прийняття рішення про ліквідацію банку.

На підставі вищевикладеного, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав правильну юридичну оцінку правовідносинам сторін у зв'язку з чим підстав для скасування або зміни рішення господарського суду Одеської області та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись cт. cm. 85, 99, 101, 103 п.1, 105, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал-БК" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 16.04.2015р. по справі № 916/709/15-г - залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст.105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 02.06.2015р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя П.Ф. Мацюра

Суддя Н.В. Ліпчанська