ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2015 р. Справа№ 914/1355/15

За позовною заявою: Компанії "Чжецзян Кемікалс Імпорт енд Експорт Корпорейшн", Китайська Народна Республіка, Ханчоу

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Унікомбанк", м. Львів

про: стягнення 4 422 635,25 доларів США (що в еквіваленті становить 98 423 036,41 грн.)

Суддя Ділай У.І.

За участі представників сторін:

Від позивача: Ткачова А.В. - представник (Довіреність б/н від 15.04.14р.)

Від відповідача: не з'явився

Права і обов'язки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України роз'яснено. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811 ГПК України про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглядається справа за позовом Компанії "Чжецзян Кемікалс Імпорт енд Експорт Корпорейшн" до відповідача Публічного акціонерного товариства "Унікомбанк" про стягнення 4 422 635,25 доларів США (що в еквіваленті становить 98423036,41 грн.)

Ухвалою суду від 29.04.2015р. за даним позовом порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 14.05.2015р.

На вимоги Ухвали суду від 29.04.2015р. представник позивача подав через канцелярію суду письмові пояснення від 07.05.2015р., в яких зазначає, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарські спори, відсутні справи зі спору між сторонами цієї справи, про цей же предмет і з цих же підстав. Щодо вимоги суду надати контракт на поставку продукції, то позивач зазначив в поясненнях, що в додатку до позовної заяви надано Контракт №ZCIEC0024 від 24.01.2013р., який складається з додатків №1, №2 та №4.

В судовому засіданні 14.05.2015р. представник позивача надав пояснення щодо нарахування пені, відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України.

Відповідач в судове засідання 14.05.2015р. явку повноважного представника не забезпечив, проте направив клопотання про відкладення розгляду справи №914/1355/15 на іншу дату, у зв'язку із перебуванням представника відповідача у відрядженні.

Ухвалою суду від 14.05.2015р. розгляд справи відкладено на 04.06.2015р.

В судовому засіданні 04.06.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи, надав суду оригінали додатків до позовної заяви для огляду.

Відповідач в судове засідання 04.06.2015р. повторно явку повноважного представника не забезпечив, проте направив клопотання (вх. №22924/15 від 04.06.2015р.) про відкладення розгляду справи, у звязку із перебуванням представника на стаціонарному післяопераційному лікуванні.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, таке судом відхиляється з наступних підстав:

- за змістом ст. 28 ГПК України, представляти юридичну особу (підприємство та організацію) в господарському суді може не лиже уповноважений довіреністю представник, а й керівник підприємства чи організації, або інша особа, повноваження якої визначені законодавством або установчими документами. Враховуючи, що відповідачу було заздалегідь відомо про час розгляду справи в суді, останній не був позбавлений права, знаючи, що його основний представник не зможе з'явитися в судове засідання, уповноважити іншого представника для участі в судовому засіданні 04.06.2015р. у даній справі або забезпечити явку керівника підприємства або іншої особи, повноваження якої визначені законодавством або установчими документами, в судове засідання, доказів протилежного відповідачем суду не надано;

- проти відкладення розгляду справи заперечив представник позивача.

Отже, відповідач вважається повідомленим про час та місце судового розгляду справи. Господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України - за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

24.01.2013р. між позивачем та ТзОВ "Агро-Лайн" укладено Контракт №ZCIEC0024, згідно умов якого позивач зобов'язувався поставити ТзОВ "Агро-Лайн" товар, визначений в Додатку № 1 до Контракту, а товариство зобов'язувалось прийняти товар та оплатити його шляхом відкриття документарного безвідкличного акредитиву, що передбачено в Додатку № 2 до Контракту (Контракт міститься у Додатку № 6 до позовної заяви).

Відповідач за дорученням ТзОВ "Агро-Лайн" з метою виконання останнім умов Контракту, 05 лютого 2013 року відкрив документарний безвідкличний акредитив № 01-20130205 на загальну суму 5 000 000 (п'ять мільйонів) доларів США на користь позивача як бенефіціара за Акредитивом.

Позивач відповідно до умов Акредитиву своєчасно та належно виконав свої зобов'язання, а саме надав відповідачу підтверджуючі документи, надання яких передбачено акредитивом (здійснив належне представлення товаророзпорядчих та інших документів). В свою чергу, відповідач підтвердив отримання таких документів (їх повноту та відповідність умовам Акредитиву) та підтвердив своє зобов'язання здійснити платіж на користь Позивача.

Підтвердженням виконання умов акредитиву позивачем та визнання такого виконання належним та його прийняття відповідачем є надіслані останнім відповідні S.W.I.F.Т.- повідомлення до банку "AGRICULTURAL BANK OF CHINA, THE HANGZHOU", що є банком, який обслуговує позивача Зокрема, відповідач підтвердив позивачу, що він отримав документи за акредитивом, документи відповідають умовам акредитиву та відповідач здійснить відповідні платежі за акредитивом у встановлені терміни.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач неодноразово направляв вимоги про сплату заборгованості.

Проте, відповідач не виконав своїх зобов'язань зі сплати зазначених платежів в повному обсязі та належним чином.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав зобов'язань щодо проведення платежу на умовах, визначених акредитивом. Позивач звернувся до господарського суду Львівської області із позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 4 094 558,30 доларів США.

Крім того, позивач нарахував відповідачу 195 003,81 доларів США 3% річних та 133 073,14 доларів США пені.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач зобов'язався здійснити платіж на користь позивача за документарним безвідкличним акредитивом ТзОВ "Агро-Лайн".

Правові засади розрахунків за акредитивом регулюються § 3 гл. 74 Цивільного кодексу України.

Відповідно до норм ст. 1088 ЦКУ акредитив є однією із форм безготівкових розрахунків.

За своєю правовою суттю договір на розрахунки за акредитивом є відокремленим від «базового договору», зокрема в даній справі, Контракту №ZCIEC0024 від 24.01.2013р.

У разі розрахунків за акредитивом банк (банк-емітент) за дорученням клієнта (платника) - заявника акредитива і відповідно до його вказівок або від свого імені зобов'язується провести платіж на умовах, визначених акредитивом, або доручає іншому (виконуючому) банку здійснити цей платіж на користь одержувача грошових коштів або визначеної ним особи - бенефіціара (ч. 1 ст. 1093 ЦК України).

Відповідно до п. 8.2 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004 р. № 22, акредитив - це окремий договір від договору купівлі-продажу або іншого контракту навіть, якщо в акредитиві є посилання на них.

Згідно із ч. 1 ст. 1095 Цивільного кодексу України, безвідкличний акредитив може бути анульований або його умови можуть бути змінені лише за згодою на це одержувача грошових коштів.

Для отримання коштів бенефіціар, після відвантаження продукції (виконання робіт, надання послуг), подає виконуючому банку необхідні документи, передбачені умовами акредитива, разом з реєстром документів за акредитивом (додаток 21 до Постанови НБУ від 21.01.2004р. № 22).

Виконуючий банк ретельно перевіряє подані бенефіціаром документи щодо дотримання всіх умов акредитива і в разі порушення хоча б однієї з них не проводить виплати за акредитивом, про що інформує бенефіціара, і надсилає повідомлення до банку-емітента для отримання згоди на оплату документів з розбіжностями (п. 8.21 Постанови НБУ від 21.01.2004р. № 22).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач підтвердив отримання необхідних документів за акредитивом та підтвердив своє зобов'язання по проведенню платежу відповідно до умов акредитива.

Отже, позивач свої зобов'язання щодо передачі товару ТзОВ "Агро-Лайн" за Контрактом №ZCIEC0024 від 24.01.2013р. виконав повністю, а відповідач не здійснив платежів на користь позивача грошових коштів. ПАТ "Унікомбанк" в ході судового розгляду дану обставину не заперечив, доказів зворотнього суду не надав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов'язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за акредитивом.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування 3% річних, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, суд встановив, що позивачем допущені помилки у нарахуванні 3% річних, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 195 003,81 доларів США 3% річних підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, встановленої в акредитиві у розмірі облікової ставки НБУ, перевіривши поданий позивачем розрахунок, суд встановив, що позивачем допущені помилки у нарахуванні пені, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 133 073,14 доларів США пені підлягають задоволенню.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, документально підтвердженими і такими, що підлягають задоволенню.

Судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.ст. 11, 1093 ЦК України, ст. ст. 174, 193 ГК України, ст.ст. 28, 33, 34, 44, 48, 49, 75, 82-84 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Унікомбанк" (79019, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 117А, ідентифікаційний код 26287625) на користь Компанії "Чжецзян Кемікалс Імпорт енд Експорт Корпорейшн" (Zhejiang Chemicals Import and Export Corporation), Китайська Народна Республіка, Ханчоу, 37 Ціньчунь Роуд (No.37Qingchun Road, Hangzhou, China), (реєстраційний номер 01627) 4 094 558,30 доларів США основного боргу, 195 003,81 доларів США 3% річних, 133 073,14 доларів США пені та 73 080,00грн. судового збору.

3.Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 09.06.2015р.

Суддя Ділай У.І.