ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ України

27 травня 2015 року м. Київ

Судова палата у господарських справах Верховного Суду України у складі:

головуючого: Шицького І.Б.,

суддів: Балюка М.І., Барбари В.П., Берднік І.С., Жайворонок Т.Є.,

Колесника П.І.,

розглянувши за участю представника:

Національного банку України - Вавдійчика О.А.,

публічного акціонерного товариства «Банк Форум» - Жуковського В.П.,

заяву публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 04.02.2015 р у справі № 910/12766/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю

«Ай-Солюшнс Україна» до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про зобов'язання перерахувати кошти в розмірі 221 182,97 грн,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю

«Ай-Солюшнс Україна» (далі - ТОВ «Ай-Солюшнс Україна») звернулося до господарського суду м. Києва із позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі -ПАТ «Банк Форум») про зобов'язання перерахувати кошти в розмірі 221 182,97 грн.

Вказував, що 19.08.2011 р. між ними було укладено договір банківського рахунку, згідно умов якого банк зобов'язався відкрити позивачу поточний рахунок та здійснювати його розрахунково-касове обслуговування.

Зазначив, що 14.03.2014 р. відповідачу було направлено платіжне доручення № 2170 для перерахування залишку коштів на рахунку

№ 3075 в розмірі 221 182,97 грн на рахунок № 1502, відкритий ТОВ «Ай-Солюшнс Україна» в ПАТ «Укрсоцбанк».

Посилаючись на ту обставину, що відповідачем не було здійснено перерахування грошових коштів за платіжним дорученням від 14.03.2014 р.

№ 2170, позивач просив зобов'язати відповідача перерахувати кошти в розмірі

221 182,97 грн з рахунку № 3075 на рахунок № 1502, відкритий ТОВ «Ай-Солюшнс Україна» в ПАТ «Укрсоцбанк».

Рішенням господарського суду м. Києва від 11.09.2014 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2014 р., позов ТОВ «Ай-Солюшнс Україна» задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.02.2015 р. касаційну скаргу ПАТ «Банк Форум» залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2014 р. залишено без змін.

Постанову обґрунтовано тим, що вимога позивача до відповідача є не майновою, а вимогою про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, зокрема перерахувати кошти з рахунку позивача, відкритого у відповідача, а отже, позивач не є кредитором відповідача, на якого поширюються обмеження, встановлені

п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

ПАТ «Банк Форум» у порядку ст. 11119 Господарського процесуального кодексу України подано заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 04.02.2015 р. у справі № 910/12766/14 з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалою Верховного Суду України від 13.05.2015 р. справу № 910/12766/14 допущено до провадження Верховного Суду України та відкрито провадження щодо перегляду постанови Вищого господарського суду України від 04.02.2015 р. у цій справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши викладені у заяві доводи, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 19.08.2011 р. між сторонами у справі був укладений договір банківського рахунку, згідно умов якого банк зобов'язався відкрити клієнту поточний рахунок та здійснювати його розрахунково-касове обслуговування.

Пунктом 2.2 договору сторони погодили, що банк здійснює розрахунково-касове обслуговування клієнта за цим договором в межах залишку коштів на рахунку клієнта, за умови, що сума залишку коштів є достатньою для виконання поданого клієнтом розрахункового та/або касового документу та одночасної сплати клієнтом банку разової комісії за надання послуги ( проведення операції ), на підставі розрахункових, касових документів встановлених форм, наданих клієнтом і оформлених відповідно до вимог законодавства України та умов цього договору.

Операції за розрахунковими документами у гривні, які надійшли від клієнта протягом операційного часу здійснюються банком в день надходження документів. Операції за розрахунковими документами у гривні, які надійшли після операційного часу, виконуються банком не пізніше наступного робочого дня (п. 2.3 договору).

На підставі зазначеного договору ТОВ «Ай-Солюшнс Україна» було відкрито поточний рахунок № 3075.

Судами встановлено, що 14.03.2014 р. позивач направив відповідачу платіжне доручення № 2170 для перерахування залишку коштів на рахунку

№ 3075 в розмірі 221 182,97 грн. на рахунок № 1502, відкритий ТОВ «Ай-Солюшнс Україна» в ПАТ «Укрсоцбанк».

Проте, зазначене платіжне доручення позивача відповідачем виконано не було.

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Судами також встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14.03.2014 р. № 14 запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк Форум».

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Вищий господарський суд України, залишаючи рішення судів про задоволення позову без змін, дійшов висновку про те, що вимоги позивача до відповідача не є майновими вимогами, а позивач, відповідно, не є кредитором відповідача на якого поширюються обмеження встановлені Законом України

«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки у даній справі згідно положень ЦК України, Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і «Про банки і банківську діяльність» та на підставі договору банківського рахунка між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами на якого поширюється обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України

«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Таким чином, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником і оскільки позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити переказ грошових коштів за договором банківського рахунку від

19.08.2011 р. у період запровадження у банку тимчасової адміністрації, виконання зазначеної операції банком обмежувалося положеннями п. 1 ч. 5

ст. 36Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_399/ed_2014_12_28/pravo1/T124452.html?pravo=1>» в редакції чинній на час виникнення спору.

Обґрунтовуючи свої висновки посиланням на те, що у відносинах із договору банківського рахунку клієнт не є грошовим кредитором банку, Вищий господарський суд України не взяв до уваги, що таке визначення поняття кредитора встановлено ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», дія якого, згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюється на банки, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_50081/ed_2015_02_07/pravo1/T002121.html?pravo=1>» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

З огляду на викладене, Вищий господарський суд України, залишивши без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2014 р., безпідставно погодився з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення позову ТОВ «Ай-Солюшнс Україна».

Відповідно до ст. 11125 Господарського процесуального кодексу України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_466720/ed_2014_04_17/pravo1/T179800.html?pravo=1> Верховний Суд України у разі неправильного застосування судом (судами) норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору має право скасувати судове рішення (судові рішення) та ухвалити нове судове рішення чи змінити судове рішення.

За таких обставин, рішення господарського суду м. Києва від 11.09.2014 р., постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2014 р. та постанова Вищого господарського суду України від 09.12.2014 р. у справі

№ 910/9233/14 підлягають скасуванню як такі, що прийняті з порушенням норм матеріального права

Керуючись ст.ст. 11123, 11124, 11125, 11128 Господарського процесуального кодексу України, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 04.02.2015 р. у справі

№ 910/12766/14 задовольнити.

Рішення господарського суду м. Києва від 11.09.2014 р., постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2014 р., постанову Вищого господарського суду України від 09.12.2014 р. у справі № 910/9233/14 скасувати.

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю

«Ай-Солюшнс Україна» відмовити.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій п. 4 ст. 11116 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий:І.Б. Шицький
Судді: М.І. Балюк

В.П. Барбара

І.С. Берднік

Т.Є.Жайворонок

П.І. Колесник

Правова позиція

Визначення поняття кредитора встановлено ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», дія якого, згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюється на банки, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_50081/ed_2015_02_07/pravo1/T002121.html?pravo=1>» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Суддя

Верховного Суду України І.Б. Шицький