КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Справа№ 910/2743/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Мальченко А.О.

при секретарі Мельниченко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача : ОСОБА_2 ( довіреність б/н від 14.05.14р.);

від відповідача : Самойленко Ю.М. ( за довіреністю № 18 від 13.10.2014 р.)

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

від третьої особи 3: не з'явився

від третьої особи 4: не з'явився

від третьої особи 5: не з'явився

від третьої особи 6: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2014р.

у справі №910/2743/14 (Головуючий суддя - Босий В.П., судді: Івченко А.М., Літвінова М.Є.)

за позовом ОСОБА_5

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробниче підприємство "Герміона-Плюс"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1. ОСОБА_6

2. ОСОБА_7

3. ОСОБА_4

4. ОСОБА_8

5. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнидюка Олександра Борисовича

6. Державної реєстраційної служби України

про визнання недійсними довіреності, рішень загальних зборів товариства, а також змін до статуту товариства

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про визнання недійсними довіреності, державної реєстрації змін до статутних документів, загальних зборів та протоколів загальних зборів товариства.

17.07.2014 р. до господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про зміну позовних вимог, в якій позивач просив суд визнати недійсною довіреність від 02.07.2012 р., визнати недійсними всі рішення загальних зборів товариства від 10.07.2012 р. та від 30.07.2012 р., а також визнати недійсними прийняті на загальних зборах учасників товариства зміни до статуту в частині переходу частки позивача до третіх осіб.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.12.2014р. у справі №910/2743/14 позовні вимоги задоволено частково: визнано недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Герміона-Плюс", оформлені протоколом №8-1 від 10.07.2012 р. ; визнано недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Герміона-Плюс", оформлені протоколом №9 від 30.07.2012 р.; визнано недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Герміона-Плюс", оформлені протоколом №10 від 30.07.2012 р.; визнано недійсними зміни до статутних документів ТОВ "Торгівельно-виробниче підприємство «Герміона-Плюс» щодо складу та інформації про учасників, внесені на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Герміона-Плюс", оформлених протоколом №10 від 30.07.2012 р. Провадження у справі в частині визнання недійсною довіреності від 02.07.2012 р., посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнидюком Олександром Борисовичем та зареєстрованої в реєстрі за №1217, припинено. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи свідчать про відсутність повноважень у ОСОБА_4 на представлення інтересів ОСОБА_5 під час скликання, проведення та прийняття рішень загальними зборами учасників Товариства 10.07.2012 та 30.07.2012р.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2014р. скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказала на те, що висновок експертизи про те, що підпис на довіреності від імені «ОСОБА_5.» було виконано не позивачем, а іншою особою, є неналежним доказом, оскільки копія його ні ким не засвідчена.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 та призначено справу № 910/2743/14 до розгляду на 28 квітня 2015 року.

В подальшому розгляд справи відкладався в зв'язку з неявкою у судове засідання представників третіх осіб.

У судовому засіданні, 27.05.2015 року представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи. Колегією суддів клопотання було задоволено , розгляд справи відкладено на 02.06.2015рік.

02.06.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу.

У судове засідання, 02.06.2015 року представники 3-тіх осіб вкотре не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомленні належним чином.

У відповідності з положеннями п. 3.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" від 18.09.1997 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (2.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб -учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки про час та місце судового засідання всі сторони були належним чином повідомлені, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що треті особи повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

В судовому засіданні 02.06.2015 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги третьої особи 3, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати.

Представник позивача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 02.09.2011 р. між ОСОБА_10, ТОВ "Київбудком" та Спільним українсько-італійським підприємством "Прогрессо-Італія" (продавці) та ОСОБА_5 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу часток в статутному капіталі ( договір купівлі-продажу)(т.1 а.с.51).

За умовами зазначеного договору купівлі-продажу продавці зобов'язуються передати частку в статутному капіталі товариства в розмірі 100%, що становить 152 234 000,00 грн., в належних їх частках ОСОБА_10 - 5% від загального розміру статутного капіталу Товариства, що становить 7 611 700,00 грн., ТОВ "Київбудком" - 90% від загального розміру статутного капіталу Товариства, що становить 137 010 600,00 грн., Спільне українсько-італійське підприємство "Прогрессо-Італія" - 5% від загального розміру статутного капіталу Товариства, що становить 7 611 700,00 грн., а покупець зобов'язується прийняти частку в статутному капіталі товариства, що становить 152 234 000,00 грн. та сплатити за неї обговорену грошову суму відповідно до часток.( п. 1 договору купівлі-продажу)

02.07.2012 р. ОСОБА_5 було видано довіреність на ім'я ОСОБА_4 (т.2 а.с.167), посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнидюком Олександром Борисовичем, за якою ОСОБА_4 було надано право представляти його інтереси як учасника (засновника) товариства, зокрема: підписувати та подавати від імені позивача заяви, в тому числі заяви про належність майна на праві особистої приватної власності, заяву про вихід зі складу учасників (засновників) тощо; продавати та отримувати необхідні довідки та документи, розписуватись за позивача, укладати всі дозволені чинним законодавством договори, правочини, отримувати грошові кошти чи майнові цінності за укладеними договорами, правочинами, вносити зміни та доповнення, розривати укладені договори, правочини; приймати участь у загальних зборах учасників (засновників) з правом голосування по всім питанням порядку денного; розпоряджатися за розсудом представника часткою позивача в статутному капіталі Товариства, виходити з Товариства; вести справи в судових органах усіх інстанцій, з питання захисту прав та інтересів позивача, з правом вчинення усіх процесуальних дій, наданих йому чинним законодавством; проводити платежі, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов'язані з виконанням цієї довіреності.

На підставі вказаної довіреності представник позивача взяла участь в загальних зборах учасників Товариства, які відбулися 10.07.2012 р. та 30.07.2012 р., та на яких були прийняті рішення, оформлені протоколами №8-1 від 10.07.2012 р., №9 від 30.07.2012 р. та №10 від 30.07.2012 р.(т.1 а.с.83, т.2 а.с.169,170).

Позивач звернувся з позовною вимогою вказавши, що довіреність від 02.07.2011 р. була підробленою, наслідком чого є недійсність інших правочинів, вчинених ОСОБА_4 від його імені. У зв'язку з цим просив визнати недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Герміона-Плюс", оформлені протоколом №8-1 від 10.07.2012 р. ; визнати недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Герміона-Плюс", оформлені протоколом №9 від 30.07.2012 р.; визнати недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Герміона-Плюс", оформлені протоколом №10 від 30.07.2012 р.; визнати недійсними зміни до статутних документів ТОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Герміона-Плюс" щодо складу та інформації про учасників, внесені на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Герміона-Плюс", оформлених протоколом №10 від 30.07.2012 р.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскільки матеріали справи свідчать , що представник позивача не мав права приймати участь в загальних зборах товариства, які відбулись 10.07.2012 року та 30.07.2012 року, так як довіреність від імені ОСОБА_5 відповідно до висновку експертизи надана іншою невстановленою особою, всі рішення, прийнятті одноособово представником на таких загальних зборах (оформлені протоколами № 8-1 від 10.07.2012 року, №9 та № 10 від 30.07.2012 року) є недійсними та зміни внесені до статуту товариства на підставі вищевказаних рішень також є недійсними. Окрім того, припинив провадження відносно позовних вимог про визнання недійсною довіреності від 02.07.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнидюком О.Б. , оскільки спір в цій частині не є корпоративним в розумінні норм чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчими документами товариства та законом, здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

Порядок переходу (відступлення) частки учасника у статутному капіталі товариства та внесення змін до установчих документів товариства у зв'язку з виходом засновника зі складу товариства повинні здійснюватись з виконанням вимог, встановлених статтями 145, 147, 148 Цивільного кодексу України, ст.ст. 53, 58, 59, 60 Закону України "Про господарські товариства" та статтею 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Згідно ст. 53 Закону України "Про господарські товариства" та статтею 147 Цивільного кодексу України передбачено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим способом відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Цією ж статтею визначена можливість відчуження частки (її частини) учасника третій особі.

Відповідно до ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Право на вільне розпорядження належними учаснику корпоративними правами є невід'ємним. Корпоративні правовідносини існують безстроково і припиняються внаслідок настання обставин, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 10.07.2012 р. та 30.07.2012 р. відбулися загальні збори учасників товариства, на яких була присутня представник позивача за довіреністю від 02.07.2012 р. ОСОБА_4, що діяла в інтересах позивача як власника 100% статутного капіталу товариства.

Відповідно на вищевказаних зборах було прийнято наступні рішення, а саме:

- звільнення ОСОБА_5 з посади директора товариства, призначено ОСОБА_4 на посаду директора товариства, уповноважено ОСОБА_4 на вчинення дій для проведення державної реєстрації змін відомостей про юридичну особу (протокол №8-1 від 10.07.2012 р.);

- передання частки ОСОБА_5 в статутному капіталі товариства, яка становить 100% статутного капіталу - товариству з обмеженою відповідальністю "Київбудком", уповноважено ОСОБА_4 на вчинення дій для проведення державної реєстрації змін відомостей про юридичну особу (протокол №9 від 30.07.2012 р.);

- затверджено нову редакцію статуту товариства, уповноважено ОСОБА_4 на вчинення дій для проведення державної реєстрації змін відомостей про юридичну особу(протокол №10 від 30.07.2012 р.).

Вищезазначені рішення було прийнято на підставі довіреності від 02 липня 2012 року, наданої позивачем на ім'я ОСОБА_4 (т.2 а.с.167)

Частиною 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

При цьому, як передбачено п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 р. № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів» - акціонери можуть брати участь у загальних зборах особисто або через представника. Довіреності акціонерів повинні відповідати загальним вимогам, передбаченим цивільним законодавством, зокрема необхідно дотримуватися норми частини третьої статті 247 ЦК, згідно з якою довіреність, у якій не вказана дата її вчинення, є нікчемною. У разі, якщо довіреність акціонера на право участі та голосування на загальних зборах оформлена (складена або посвідчена) з порушенням встановлених законодавством вимог, особа, на ім'я якої видана довіреність, не має повноважень на участь та голосування на загальних зборах. У зв'язку з цим голоси акціонера, передані за такою довіреністю, не можуть враховуватися при визначенні кворуму на загальних зборах та результатів голосування

Таким чином, у випадку оформлення довіреності на представника учасника (акціонера) товариства з порушенням вимог чинного законодавства України, особа, на ім'я якої була видана така довіреність, позбавляється повноважень на участь та голосування у загальних зборах.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі постанови про призначення експертизи від 19.09.2013 р., винесеної старшим слідчим слідчого управління ГУ МВС України в АР Крим за кримінальним провадженням №0000777, було проведено судово-почеркознавчу експертизу, за результатами якої складено висновок №448 від 07.10.2013 р.(т.2 а.с.188)

Вищезазначеним висновком було встановлено, що рукописний текст "ОСОБА_5.", а також підпис від імені ОСОБА_5 на оригіналі довіреності від 02.07.2012 р., виданої на ім'я ОСОБА_4, було виконано не позивачем, а іншою особою. Зазначений висновок, містить докладний опис проведеного дослідження, висновок з поставленого перед експертами питання.

Згідно із ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Посилання апелянта на неналежність висновку як доказу спростовується, оскільки копія висновку №448 від 07.10.2013 р., яка міститься в матеріалах справи, скріплена підписами та печаткою експертної установи, отже є належною в розумінні ст. 32 ГПК України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий позивачем висновок №448 від 07.10.2013 р. є належним та допустимим в розумінні ст. 32 ГПК України доказом у справі.

Таким чином, оскільки довіреність на представлення інтересів позивача від 02.07.2012 р. була видана не безпосередньо позивачем, а іншою невстановленою особою, вона є такою, що складена з порушенням вимог чинного законодавства України.

Дослідивши матеріали справи, колегія судів дійшла висновку, що у ОСОБА_4 відсутні повноваження на представлення інтересів ОСОБА_5 під час скликання, проведення та прийняття рішень загальними зборами учасників товариства 10.07.2012 р. та 30.07.2012 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 98 ЦК України, рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Пунктами 17-19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 р. № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" передбачено, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів. При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення. Право на звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень органів управління товариства мають лише ті його акціонери (учасники), які були акціонерами (учасниками) на дату прийняття рішення, що оскаржується.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 не мала права приймати участь від імені позивача в загальних зборах товариства, які відбулися 10.07.2012 р. та 30.07.2012 р., отже всі рішення, прийняті одноособово представником на таких загальних зборах (оформлені протоколами №8-1 від 10.07.2012 р., №9 від 30.07.2012 р. та №10 від 30.07.2012 р.) є недійсними, а тому позовні вимоги в цій частині правомірно були задоволенні судом першої інстанції.

Також слід зазначити, що оскільки зміни до статуту товариства в частині переходу частки позивача, що дорівнює 100% його статутного капіталу, були зареєстровані Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією на підставі рішення загальних зборів учасників товариства, оформленого протоколом №10 від 30.07.2012 р., яке визнано недійсним в судовому порядку, такі зміни до установчого документу (статуту) товариства також визнаються судом недійсними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що будь-які докази на підтвердження факту переходу права власності на частки в статутному капіталі товариства до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 сторонами не надано і матеріали справи не містять, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними змін до статутних документів товариства саме в частині переходу частки до таких осіб у суду відсутні.

Відносно позовних вимог, щодо визнання недійсною довіреністі від 02.07.2012 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в цій частині вимог провадження у справі підлягає припиненню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 р. №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Пунктом 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 р. №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" передбачено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно ч. 2 ст. 55 ГК України суб'єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Тобто, можливість розгляду господарським судом спору, стороною якого є фізична особа, обумовлена тим, що такий спір стосується корпоративних чи приватизаційних відносин або така особа є суб'єктом господарювання.

Відповідно до п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" від 24.10.11р. №10 справи, що виникають з корпоративних відносин, - це спори між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), в тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами), що пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства. Предметом відповідних позовів можуть бути вимоги про визнання недійсними актів органів управління господарського товариства, визнання недійсними установчих документів товариства або договорів про відчуження майна тощо.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, з матеріалів справи вбачається, що визнання недійсною довіреності від 02.07.2012 року не є корпоративним спором в розумінні норм чинного законодавства України, оскільки стосується оспорення позивачем правомірності укладення правочину доручення, а не є спором між товариством та учасником, або між його учасниками.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що провадження у справі в частині визнання недійсною довіреності від 02.07.2012 р., посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнидюком Олександром Борисовичем та зареєстрованої в реєстрі за №1217, підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 10.12.2014 року у справі № 910/2743/14, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2014 року у справі № 910/2743/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2014 року у справі № 910/2743/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/2743/14 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

А.О. Мальченко