ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року Справа № 904/8608/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Ходаківської І.П.
суддівСибіги О.М., Фролової Г.М. (доповідача)
за участю представників:
позивачаЧижов В.А., дов. від 09.12.14
відповідачане з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.03.15
у справі№904/8608/14 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс"
доПриватного підприємства "Транспортна компанія "Східний Експрес-Універсал"
простягнення заборгованості у сумі 37 563,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "Транспортна компанія "Східний Експрес-Універсал" про стягнення 37563,52 грн. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором по перевезенню вантажів автомобільним транспортом та обґрунтовано приписами статей 509, 526, 530, 612, 909 Цивільного кодексу України, статей 174, 193 Господарського кодексу України.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2015 у справі №904/8608/14 (суддя Мельниченко І.Ф.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 (судді: Прудніков В.В. - головуючий, Кузнецова І.Л., Широбокова Л.П.) відмовлено у задоволенні позовних вимог. Судові рішення мотивовані, зокрема, тим, що факт заподіяння відповідачем позивачу збитків матеріалами справи не підтверджено. Судові рішення обґрунтовані приписами статей 22, 623 Цивільного кодексу України, статей 224, 225 Господарського кодексу України.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права. Заявник, зокрема, зазначає, що збитки за простій автомобілів та витрати на стоянку транспорту позивач поніс у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору в частині затримки строків відвантаження вантажу.

Відзив на касаційну скаргу не надано.

Заслухавши доповідь судді Фролової Г.М., пояснення представника позивача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм чинного законодавства та доводи касаційної скарги, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 11 Кодексу серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків визначено договори та інші правочини.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, між Приватним підприємством "Транспортна компанія "Східний Експрес-Універсал" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (замовник) укладено договір №0131ДК12-1 від 31.01.2012 на транспортні послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, за умовами якого виконавець, діючи від імені та за рахунок коштів замовника зобов'язується здійснити перевезення вантажів в міжнародних сполученнях. Надання транспортних послуг проводиться у відповідності з нормами та правилами, встановленими законодавством України, міжнародним законодавством ратифікованим в Україні та цим договором. Розрахунки за перевезення здійснюються безпосередньо між замовником та виконавцем у строки згідно з пунктом 4.2 цього договору. Згідно з пунктом 2.3 договору послуги вважаються наданими на підставі підписаного двостороннього акта - звіту виконаних робіт (послуг). Датою підписання акта - звіту являється дата закінчення виконання послуг. Відповідно до пункту 4 вартість перевезення по певним маршрутам визначається у в заявках. Виконавець виставляє рахунок замовнику на оплату оговореної суми - передплата за виконання погоджувальних документів відповідно чинного законодавства України та країн відправлення. Замовник сплачує рахунки - вимоги виставлені виконавцем протягом трьох банківських днів після доставки вантажу до місця призначення, фіксування передачі вантажу та підписання акту - звіту про виконання перевезення вантажу без претензій кожної із сторін. Пунктом 5.2.1 договору встановлена відповідальність виконавця за недотримання строків подачі транспортних засобів під завантаження - 200 євро по курсу НБУ за добу.

Судами установлено, що сторонами у справі узгоджено заявку на перевезення вантажу за маршрутом: Dk-Sonderso - Копенгаген - Рига-Минск-Мозырь - т/п "Виступовичи - Новая Рудня" - т/п "Святошин" КОТ -с. Гавриловка/Украина. Місто навантаження: Dk-5471 Sonderso, Bogensevej 85 Head of shipment - Jonas Rotbol. Фрахтова сума: 82500 євро, по міжбанківському курсу НБУ на день виставлення рахунку-фактури.

Також установлено, що на виконання умов укладеного договору відповідачем надано позивачу послуги по перевезенню вантажу за маршрутом, визначеним в узгодженій сторонами заявці. Факт надання відповідачем послуг підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Кодексу).

Відповідно до статті 909 цього Кодексу за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Як установлено судами, позивач звернувся до відповідача з вимогою № 161/2012-ЮД від 26.03.12 про нарахування 39803,09 грн. збитків за порушення строків відвантаження, 33518,39 грн. збитків за порушення строків доставки вантажу (простій 8-ми а/м) та 3840,00 грн. за стоянку автомобілів на митному контролі. Рішенням господарського суду Київської області у справі №21/148-12 було встановлено, що визначення вартості наданих послуг за договором Приватним підприємством "Транспортна компанія "Східний Експрес-Універсал" було здійснено за вирахуванням санкцій за порушення строків відвантаження (39803,00 грн.)

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду у даній справі є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" про стягнення з Приватного підприємства "Транспортна компанія "Східний Експрес-Універсал" збитків, а саме: 33518, 39 грн. - сплачених позивачем штрафних санкцій ТОВ "АМС Логістик" за простій на митниці восьми автомобілів, та 3840,00 грн. збитків, понесених у зв'язку зі стоянкою автомобілів на митному терміналі.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами статті 623 Кодексу боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Аналогічні приписи містить стаття 224 Господарського кодексу України, відповідно до якої учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 цього Кодексу унормовано, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Дослідивши матеріали справи, господарські суди попередніх інстанцій установили, що з наданих позивачем актів про сплату штрафних санкцій вбачається, що позивач сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю "АМС-Логістік" штрафні санкції за простій автомобіля з 15.03.2012 по 21.03.2012. Водночас, як установлено, порушення відповідачем умов договору щодо строків відвантаження мало місце з 01.03.2012 по 19.03.2012. При цьому, як ураховано судами, будь-яких доказів в підтвердження того, що зазначені витрати були здійснені позивачем саме у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором перевезення матеріали справи не містять; причинний зв'язок між збитками та протиправною поведінкою відповідача позивачем не доведено. Ураховано судами і те, що доказів в підтвердження витрат на суму 3840,00 грн. понесених у зв'язку зі стоянкою автомобілів на митному терміналі, позивачем взагалі не надано.

За приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 34 Кодексу).

З огляду на викладене, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Заперечення позивача були розглянуті та обґрунтовано відхилені судами попередніх інстанцій. Інші доводи, викладені заявником у касаційній скарзі не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки вказаних висновків не спростовують.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факти порушення судами не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судові інстанції дійшли висновку про встановлення тих чи інших обставин справи в силу вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України здійснюється за внутрішнім переконанням суду, і їх переоцінка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

З огляду на те, що з'ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі згідно приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами попередніх інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та прийнято судові рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.03.15 у справі №904/8608/14 господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Головуючий І.Ходаківська

Судді О.Сибіга

Г.Фролова