РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2015№904/40/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., при секретарі судового засідання Грабовській А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 904/40/15

за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», м. Київ,

до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго-Україна», м. Київ, в особі його філії у місті Дніпропетровську, м. Дніпропетровськ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ,

про стягнення 195 916,60 грн. страхового відшкодування,

за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - Кравченка Р.Ю. (довіреність від 02.01.2015 №10);

третьої особи - не з'явився.

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - Банк) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго-Україна» в особі його філії у місті Дніпропетровську (далі - Товариство): 178 106 грн. страхового відшкодування відповідно до договору з страхування засобів наземного транспорту від 06.12.2006 №530514988 (далі - Договір); 17 810,60 грн. пені за порушення строку сплати страхового відшкодування, а всього 195 916,60 грн.

Позов мотивовано тим, що: за Договором страховик і страхувальник визначили вигодонабувачем Банк; 27.07.2015 транспортний засіб було викрадено; страхувальник звернувся з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування до Товариства; 29.11.2007 відповідач надіслав Свізінському Михайлу Михайловичу (страхувальник) відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що страховий випадок (угон) не настав; рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.02.2013 зі справи № 2-6777/11 за позовом ОСОБА_1. до Товариства, третя особа - Банк, про стягнення страхового відшкодування було встановлено, що страховий випадок дійсно стався і страховою компанією було неправомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування, але з відповідним позовом до Товариства має звертатися Банк.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2015 порушено провадження у справі; залучено до участі у справі ОСОБА_1. як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2015 справу №904/40/15 передано за підсудністю до господарського суду міста Києва, оскільки встановлено, що згідно з пунктом 1.4 Положення про філію приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» філія не є юридичною особою і діє від імені товариства на підставі цього положення, в межах наданих їй повноважень, має відокремлений баланс, здійснює страхову діяльність по видах, на які товариство отримало ліцензію, і має право на здійснення дій в межах повноважень, визначених цим положенням.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.03.2015 суддею Марченко О.В. прийнято справу №904/40/15 до свого провадження.

Товариство 10.04.2015 подало суду відзив на позов, в якому зазначило таке: 29.05.2007 ОСОБА_1. звернувся із повідомленням про ДТП, відповідно до якого 27.05.2007 невстановлена особа незаконно заволоділа застрахованим транспортним засобом; відповідно до наданих ОСОБА_1. 29.05.2007 пояснень ним було передано застрахований автомобіль в прокат ОСОБА_2., який у встановлений строк не повернув застрахований автомобіль із прокату, а тому ОСОБА_1. 27.05.2007 звернувся із відповідною заявою до правоохоронних органів; згідно з листом товариства з обмеженою відповідальністю «Екліс» (далі - ТОВ «Екліс») у період часу з 26.05.2007 по 29.05.2007 повідомлень від страхувальника - ОСОБА_1. про настання події, що має ознаки страхового випадку, не надходило; відповідно до листа Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем Департаменту державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України застрахований автомобіль «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1, станом на 30.05.2011 у базі «Викрадення-Україна» не значився; ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1. 07.12.2006 укладено кредитний договір №490016888, згідно з яким позивач надав кредит ОСОБА_1. у сумі 27 347,72 доларів США, що становить 138 105,98 грн. за курсом Національного банку України; у позовній заяві позивач зазначає, що ОСОБА_1. одразу здійснив передплату за придбання автомобіля «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1, у сумі 40 000 грн.; сума позову в частині стягнення страхового відшкодування становить 178 106 грн., що свідчить про безпідставність позовних вимог у сумі 40 000 грн., так як позивач не зазнавав збитків на суму 40 000 грн.; у зверненні до суду позивачем також не була вирахувана франшиза у сумі 8 905,30 грн., яку не повинен сплачувати відповідач; разом з тим, у визначенні суми страхового відшкодування має бути врахована сума амортизаційного зносу 35 621,20 грн.

Відповідач 10.04.2015 подав суду заяву, в якій просив суд застосувати до правовідносин сторін наслідки спливу строку позовної давності.

Представник відповідача у судовому засіданні 25.05.2015 підтримав доводи, викладені у відзиві на позов, проти задоволення позовних вимог заперечив, просив застосувати до вимог позивача наслідки спливу позовної давності.

Представники позивача та третьої особи у судове засідання 25.05.2015 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили; вимоги ухвал суду не виконали.

Представник позивача був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою від 12.05.2015.

Ухвали господарського суду міста Києва були надіслані третій особі на адресу, зазначену у позовній заяві, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 25.05.2015 без участі представників позивача та третьої особи за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.12.2006 Банком (кредитор) і ОСОБА_1. (позичальник) укладено кредитний договір № 490016888 (далі - Кредитний договір), за умовами якого:

- Банк надає позичальнику кредит у сумі 27 347,72 доларів США на цілі, визначені пунктом 1.3 Кредитного договору, у порядку, передбаченому пунктом 1.4 Кредитного договору, а позичальник зобов'язується своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування кредитом у розмірі 12 % річних, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови Кредитного договору та повернути кредит Банку рівними частинами у строки, визначені у графіку повернення, який наведено у додатку № 1 до Кредитного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 07.12.2012 (пункт 1.2 Кредитного договору);

- кредит надається позичальнику для придбання транспортного засобу «Volksvagen Passat» 2006 року випуску (колір: темно-коричневий; державний реєстраційний номер: НОМЕР_1; номер кузова: НОМЕР_3; тип: легковий седан, далі - автомобіль «Volksvagen Passat») згідно з договором купівлі-продажу від 01.12.2006 № 100384, укладеним позичальником і товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд Авто» (пункт 1.3 Кредитного договору);

- Кредитний договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та скріплення печаткою Банку і діє до повного виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором (пункт 8.3 Кредитного договору).

06.12.2006 ОСОБА_1. (страхувальник) і Товариством (страховик) укладено Договір, за умовами якого:

- об'єктом страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням заявленим на страхування та наданим страхувальником в заставу вигодонабувачу (Банк) є: автомобіль «Volksvagen Passat»; страхова сума - 178 106 грн.; страховий тариф - 5 %; франшиза по повній загибелі та ризику «Угон» - 5% від страхової суми; франшиза по всім іншим ризикам - 505 грн. Відшкодування з страхового випадку визначається в межах страхової суми з урахуванням франшизи при пошкодженні, повній загибелі транспортного засобу внаслідок страхових випадків: дорожньо-транспортної пригоди; пожежі; стихійного лиха; падіння предметів, попадання каміння; протиправних дій третіх осіб; угону (розділ 1 Договору);

- строк дії Договору: з 00:00 год. 06.12.2006 до 24:00 год. 05.12.2007 (пункт 3.1 Договору);

- страховик зобов'язаний: ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування відповідно до умов Договору; здійснити виплату страхового відшкодування на умовах і в термін, передбачених Договором; відшкодувати витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків; тримати в таємниці відомості про страхувальника та вигодонабувача та їх майнове становище, за винятком випадків, передбачених законодавством України (пункт 6.2 Договору);

- страхувальник та/або вигодонабувач має право одержати страхове відшкодування (пункт 6.3 Договору);

- відповідальність сторін за невиконання умов Договору регулюється умовами Договору та чинним законодавством України. Страховик несе відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, але не більше 10% від суми боргу (пункт 6.5 Договору);

- при виникненні страхового випадку страхувальник чи його представник повинен: негайно в межах населеного пункту та не пізніше 6-ти годин за його межами сповістити про це спеціалізовану службу/страховика; викликати відповідні органи (ДАІ, міліцію, пожежну охорону тощо), а на території інших країн відповідні їм служби; письмово оформити заяву про страховий випадок не пізніше 15-ти робочих днів з моменту його настання; представити пошкоджений транспортний засіб представнику страховика для огляду та погодження з ним подальших дій з урегулювання претензії (пункт 7.1 Договору);

- підтвердження настання страхового випадку і визначення розміру страхового відшкодування здійснюється страховиком на підставі таких документів: договору страхування (поліса); страхового акта, що складається страховиком; заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування; документу встановленої форми (довідка, постанова тощо) органів внутрішніх справ, Державтоінспекції, слідчих або інших компетентних органів про обставини страхового випадку; у разі потреби - довідки медичного закладу про наявність або відсутність алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння страхувальника/водія на момент настання страхового випадку. Довідка необхідна у випадку повної загибелі транспортного засобу; акта огляду та фотографій пошкодженого транспортного засобу; документів, що підтверджують розмір збитків (акт товарознавчої експертизи про розмір збитку, калькуляція та оригінали рахунків за ремонт транспортного засобу); свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу і повного комплекту ключів від транспортного засобу - у випадку незаконного заволодіння ним; документу, що засвідчує особу одержувача страхового відшкодування; документів, що підтверджують правонаступництво, опікунство або право на спадщину, згідно з чинним законодавством України лише у випадку ліквідації страхувальника - юридичної особи, смерті, втрати дієздатності страхувальника - фізичної особи; свідоцтво про смерть (затверджена копія) у випадку смерті застрахованої особи; інших документів, що мають відношення до причин та наслідків страхового випадку (пункт 7.2 Договору);

- після одержання всіх необхідних документів рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у термін до 15 робочих днів. Виплата страхувальнику та/або вигодонабувачу страхового відшкодування здійснюється протягом 15 робочих днів з моменту прийняття страховиком рішення про виплату та з письмової згоди вигодонабувача (пункт 7.3 Договору);

- виплата відшкодування за викрадену автомашину здійснюється не раніше, ніж через два місяці після закінченні терміну досудового розслідування слідчими органами МВС з урахуванням амортизації на дату угону (пункт 7.5 Договору);

- амортизаційний знос транспортного засобу береться з розрахунку 20 % від страхової суми за перший рік експлуатації транспортного засобу, 15% - за другий та 10% - за кожний наступний (пункт 7.6 Договору);

- підставою для відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування є: навмисні дії страхувальника або його довірених осіб, спрямовані на порушення правил, інструкцій, чи заподіяння шкоди транспортному засобу та настання страхового випадку; вчинення страхувальником або водієм умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; отримання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, винної у їх заподіянні; несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків та інші випадки, передбачені чинним законодавством України (пункт 8.1 Договору);

- страховик має право цілком чи частково відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник чи його представник: не виконав обов'язків, передбачених умовами Правил страхування та чинним законодавством України; знехтував заходами (не виконав дій згідно з вимогами Правил дорожнього руху) щодо рятування та збереження застрахованого транспортного засобу; не повідомив страховика про суттєві зміни, що сталися з об'єктом страхування, про зміну власника транспортного засобу та збільшення кількості осіб, допущених до управління транспортним засобом; не подав документи, які необхідні для прийняття рішення щодо сплати страхового відшкодування, чи подав документи, оформлені з істотними порушеннями встановлених законодавством вимог щодо їх форми та змісту (відсутні номер, печатка чи дата, наявність виправлень); виконав роботи, що не викликані технологічною необхідністю (фарбування суміжних площин, заміна деталей замість ремонту тощо); використовував транспортний засіб у попередньо відомому аварійному стані, зокрема їздив на зношених шинах та таких, що не відповідають сезону експлуатації; здійснював буксирування несправного, або пошкодженого транспортного засобу; відмовився від свого права вимоги до особи, відповідальної за скоєний збиток, чи здійснення цього права стало неможливим з його вини; не повідомив страховика про інші, діючі відносно транспортного засобу договори страхування; грубо порушив Правила дорожнього руху, а саме: перевищив встановлені обмеження швидкості руху більш як на 40 км/год, рухався на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, в'їхав на залізничний переїзд при закритому шлагбаумі; виїхав на смугу зустрічного руху в місці, де такий виїзд заборонено; недодержувався вимог дорожніх знаків, що забороняють рух транспортних засобів; рух заднім ходом на перехрестях (пункт 8.2 Договору).

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про страхування» (далі - Закон) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

24.05.2007 ОСОБА_1. (наймодавець) та ОСОБА_2 (наймач) укладено договір прокату № 24/05, відповідно до умов якого наймач отримав у строкове платне користування автомобіль «Volksvagen Passat» для своїх невиробничих потреб.

На підставі замовлення-зобов'язання від 24.05.2007 № 24 третя особа здала в прокат автомобіль «Volksvagen Passat» з 24.05.2007 по 26.05.2007.

27.05.2007 автомобіль «Volksvagen Passat» ОСОБА_1. не було повернуто.

Третій особі стало відомо про те, що угон транспортного засобу здійснено особою, яка назвалася ОСОБА_2.; ОСОБА_2. ніколи не приїздив до м. Дніпропетровська та в прокат автомобіль «Volksvagen Passat» не брав; паспорт ОСОБА_2. загубив 09.05.2007.

ОСОБА_1. відповідно до вимог розділу 7 Договору та Правил страхування звернувся до Кіровського районного відділу Дніпропетровського міського управління УМВС України в Дніпропетровській області (далі - Кіровський райвідділ), що підтверджується такими документами:

- заявою ОСОБА_1., поданою 29.05.2007 до Кіровського райвідділу про угон автомобіля «Volksvagen Passat»;

- довідкою Кіровського райвідділу від 29.05.2007 № 5896 щодо реєстрації факту угону автомобіля «Volksvagen Passat»;

- постановою Кіровського райвідділу про порушення кримінальної справи від 04.06.2007 за фактом угону автомобіля «Volksvagen Passat»;

- постановою Кіровського райвідділу від 25.08.2007 про призупинення досудового слідства до встановлення особи, яка скоїла угон автомобіля «Volksvagen Passat».

12.10.2007 третя особа надіслала відповідачу заяву про сплату страхового відшкодування.

Позивач зазначає, що Товариство 15.10.2007 листом за № 712 звернулося до вигодонабувача за Договором (Банк), повідомивши про свій намір здійснити страхове відшкодування у сумі 178 106 грн.

Учасники процесу не подали суду копію вказаного листа, у свою чергу відповідач не заперечив та не спростував його зміст, викладений Банком у позовній заяві.

17.10.2007 позивач надіслав відповідачу лист № 26533-36-55161 (відповідь на лист від 15.10.2007 № 712), в якому вказав таке: у відповідь на ваш лист від 15.10.2007 № 712 повідомляємо вам те, що Банк, як вигодонабувач за Договором, де страхувальником виступає ОСОБА_1. просить сплатити страхове відшкодування у сумі 178 106 грн. за реквізитами Банку.

29.11.2007 Товариство надіслало Банку та ОСОБА_1. лист, в якому повідомило про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки заявлений страховий випадок не підпадає під жоден із застрахованих відповідно до Договору ризиків.

ОСОБА_1. звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення з Товариства на користь Банку страхового відшкодування за Договором.

Відповідно до частини третьої статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.02.2013 зі справи № 2-6777/11 (провадження № 22-ц/774/1378/13) апеляційну скаргу ОСОБА_1. задоволено частково; рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2011 скасовано та ухвалено нове рішення; у задоволенні позову відмовлено та встановлено таке:

- відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтею 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку. Зазначене положення міститься і в статті з Закону України «Про страхування». Із змісту наведених законів випливає, що договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього;

- із матеріалів справи вбачається, що вигодонабувач - Банк - залучений до участі у справі як третя особа - участі у справі не брав, заяв про підтримку позову чи заперечення проти нього суду не надав; згідно зі статтею 34 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) самостійних позовних вимог до страховика про переадресацію страхової виплати не заявляв;

- згідно із статтею 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів;

- оскільки як норми ЦПК України, так й інші спеціальні закони в сфері страхування не передбачають права пред'явлення позову в інтересах вигодонабувачів, а позивач просив стягнути суму страхового відшкодування саме на користь вигодонабувача, то у задоволенні позову слід відмовити, що не позбавляє Банк права на звернення до суду з позовом.

Таким чином, судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_1. звернувся до суду, обравши неналежний спосіб захисту своїх прав та законних інтересів.

Позивач просив суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у сумі 178 106 грн. та 17 810,60 грн. пені (пункт 6.5 Договору).

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на таке:

- Банк не довів належного звернення страховика із заявою про настання страхового випадку, що підтверджується листом ТОВ «Екліс», в якому вказано про те, що у період часу з 26.05.2007 по 29.05.2007 повідомлень від страхувальника - ОСОБА_1. про настання події, що має ознаки страхового випадку, не надходило;

- відповідно до листа Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем Департаменту державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України застрахований автомобіль «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1, станом на 30.05.2011 у базі «Викрадення-Україна» не значився;

- Банком та ОСОБА_1. 07.12.2006 укладено Кредитний договір, згідно з яким позивач надав кредит ОСОБА_1. у сумі 27 347,72 доларів США, що становить 138 105,98 грн. за курсом Національного банку України; у позовній заяві позивач зазначає, що ОСОБА_1. одразу здійснив передплату за придбання автомобіля «Volkswagen Passat» у сумі 40 000 грн.;

- сума позову в частині стягнення страхового відшкодування становить 178 106 грн., що свідчить про безпідставність позовних вимог у сумі 40 000 грн., так як позивач не зазнавав збитків на суму 40 000 грн.;

- у зверненні до суду позивачем також не була вирахувана франшиза у сумі 8 905,30 грн., яку не повинен сплачувати відповідач;

- разом з тим, у визначенні суми страхового відшкодування має бути врахована сума амортизаційного зносу 35 621,20 грн.

Суд погоджується з доводами Товариства щодо невірного визначення суми страхового відшкодування.

Так, позивач дійсно, заявляючи позов, не врахував франшизу та амортизаційний знос, а тому сума страхового відшкодування має складати 149 390,10 грн. (176 106 грн. - 35 621,20 грн. - 8 905,30 грн.); пеня - 14 939,01 грн.

Твердження про недоведеність настання такого страхового випадку як угон спростовуються документами, долученими до матеріалів справи (довідка та постанови Кіровського райвідділу).

Крім того, не має підстав для вирахування із суми страхового відшкодування 40 000 грн., оскільки відшкодування вказаної суми має відбуватись в межах відносин, які виникли з Кредитного договору, укладеного позивачем та третьою особою.

Разом з тим, відповідач подав заяву, в якій просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Позивач і третя особа письмових пояснень чи заперечень на заяву відповідача суду не подали.

У даній справі Банк дізнався про порушення права на отримання страхового відшкодування 29.11.2007, тобто в день, коли відповідач надіслав лист про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Отже, строк позовної давності у нашому випадку сплинув 29.11.2010.

Позивач не пояснив і документально не підтвердив причини зволікання із поданням даної позовної заяви та відповідного клопотання щодо поновлення строку позовної давності не подав.

Слід звернути увагу на те, що Банк, маючи статус третьої особи під час розгляду цивільної справи № 2-6777/11 (провадження № 22-ц/774/1378/13) участі у справі не брав, заяв про підтримку позову чи заперечення проти нього суду не подав; згідно зі статтею 34 ЦПК України самостійних позовних вимог до страховика про переадресацію страхової виплати не заявив.

Крім того, не вбачається переривання перебігу позовної давності відповідно до статті 264 ГПК України.

Частиною другою статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Так, Банк не був особою, яка пред'явила цивільний позов до Товариства у січні 2011 року.

Враховуючи сплив позовної давності, у позові слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.06.2015.

Суддя О. Марченко