ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року Справа № 11-29/176-07-4002

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Дерепи В.І.
суддівБондар С.В. (доповідач), Кривди Д.С.
розглянувши матеріали касаційних скарг за участю представників : Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофіра імені М.О.Посмітного" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дукла" від позивача: Москаленко А.С. від відповідача 1: не з'явились від відповідача 2: не з'явились від прокуратури: не з'явились
на ухвалу:Господарського суду Одеської області від 25.02.2015 року
та постановуОдеського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 року
у справі№ 11-29/176-07-4002
за позовомПівденного регіонального виробничо-комерційного відділу концерну "Украгротехсервіс"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофіра імені М.О.Посмітного"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Дукла"
провизнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофіра імені М.О.Посмітного"
доПівденного регіонального виробничо-комерційного відділу концерну "Украгротехсервіс"
про зобов'язання вчинити певні дії
за участюпрокуратури Одеської області

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.06.2007 року позов "Украгротехсервіс" (далі позивач) задоволено частково, визнано за останнім право власності на приплід корів в кількості 189 голів та овець в кількості 883 голів, вилучено з ТОВ "Агрофірма ім. М.О. Посмітного" (далі відповідач 1) та передано позивачу овець в кількості 883 голів, вилучено з ТОВ "Дукла" (далі відповідач 2) та передано позивачу приплід корів в кількості 189 голів та молоко в кількості 591,4 тон., в решті позову відмовлено. В зустрічному позові відповідача 1 відмовлено повністю.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.09.2007 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково, рішення господарського суду Одеської області від 22.06.2007 року змінено, позов задоволено частково, визнано право власності позивача на молоко в кількості 844,8 тон, що знаходиться у відповідача 1, вилучено у відповідача 1 та передано позивачу молоко в кількості 844,8 тон. Апеляційні скарги відповідачів залишені без задоволення. В решті частині рішення залишено без змін.

06.09.2007 року на виконання зазначених судових рішень, місцевим господарським судом видані 3 накази, а саме про:

-вилучення у відповідача 1 та передачу позивачу овець в кількості 883 голів;

-вилучення відповідача 1 та передачу позивачу молока в кількості 844,8 тон.

-вилучення у відповідача 2 та передачу позивачу приплоду корів в кількості 189 голів та молока в кількості 591,4 тон;

Постановою Вищого господарського суду України від 19.08.2008 року постанову суду апеляційної інстанції від 04.09.2007 року залишено без змін.

31.03.2014 року позивач звернувся до місцевого господарського суду з заявою про зміну способу виконання рішення суду першої інстанції від 22.06.2007 року та постанови суду апеляційної інстанції від 04.09.2007 року (а. 24), в якій просив стягнути з відповідача 1 на користь позивача грошові кошти в загальній сумі 6853000 грн. вартості неповернутого майна, у т.ч.: 4 224 000 грн. (молока) та 2 629 000 грн. (овець); стягнути з відповідача 2 на користь позивача грошові кошти в сумі 2 957 000 грн. вартості неповернутого майна (молока).

Позивач в своїй заяві зазначає про те, що на сьогоднішній день неможливе виконання наказів Господарського суду Одеської області від 06.09.2007 року, в частині вилучення з відповідачів на користь позивача молока, в кількості 844,8 т. та 591,4 т. відповідно та вилучення у відповідача 1 на користь позивача овець, в кількості 883 голів

До заяви позивача залучені акти та постанови ДВС (а.с. 31-34) в яких зазначено:

В акті ДВС від 19.12.2007 року вказано про те, що виконання наказу по відношенню до відповідача 1 щодо вилучення овець не можливо, про наявність або відсутність молока не зазначено, в постанові ДВС про повернення виконавчого документа від 19.12.2007 року вказано, що виконавчий документ, в зв'язку з неможливістю виконання рішення суду підлягає поверненню позивачу.

В акті ДВС від 01.10.2009 року (по відношенню до відповідача 2) зазначено, що неможливо перевірити наявність молока.

Постановою ДВС від 05.11.2009 року виконавчий документ, щодо відповідача 2 повернутий позивачу на підставі заяви позивача про повернення виконавчого документу без виконання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.02.2015 року заяву позивача було задоволено. Спосіб виконання рішення був змінений. З відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню 4 224 000 грн. (вартість молока) та 2 629 000 грн. (вартість овець). З відповідача 2 на користь позивача відлягає стягненню 2 957 000 грн. (вартість молока).

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом задоволена заява позивача, з урахуванням довідок ТПП України (а.с. 35-36), в яких визначена вартість майна (1 кг. живої ваги племінної вівці та 1 літра молока) станом на лютий - березень 2014 року.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 року апеляційна скарга відповідача 1 залишена без задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області без змін.

Задовольняючи заяву позивача, суди послалися на ст. 121 ГПК України, а також на постанову Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (далі Постанова).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції та постановою апеляційного суду, якими було змінено спосіб виконання рішення, відповідачі звернулися з касаційними скаргами до Вищого господарського суду України, в яких просять скасувати прийняті рішення щодо зміни способу виконання рішення та відмовити в задоволенні заяви позивача.

В своїх касаційних скаргах відповідачі зазначають, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами невірно застосоване діюче законодавство, а також звертають увагу суду на наступні обставини: суд повинен був виходити з вартості стягнутого майна на час прийняття рішення, саме станом на 22.06.2007 року; судом не встановлено факт відсутності у боржників присудженого в натурі майна.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши правильність застосування норм діючого законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.11.2014 року, яку прийнято у даній справі було залишено без змін ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.08.2014 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.09.2014 року.

Зазначеними судовими рішеннями було задоволено заяву позивача у даній справі про відновлення строку для пред'явлення наказів від 06.09.2007 року (які видані у даній справі) та видачі дублікатів наказів.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 та частини 5 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

1) є письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина 5).

До своєї заяви позивачем не додано доказів того, що після поновлення йому судом строку для пред'явлення наказів до виконання та видачі дублікатів наказів він звертався до органів ДВС з примусового виконання рішення суду у даній справі.

Фактично судами не з'ясовано, чи звертався позивач до органів ДВС для виконання судових наказів, строк на пред'явлення яких до виконання було подовжено.

Пунктом 7.4 Постанови визначено, що за відсутності у відповідача присудженого позивачеві майна в натурі, засвідченої державним виконавцем (наприклад, його постановою про повернення виконавчого документа з підстави відсутності майна), господарський суд може змінити спосіб виконання рішення і видати наказ про стягнення вартості цього майна. При цьому господарський суд повинен виходити з вартості майна, визначеної ним у рішенні про його передачу (повернення).

Хоча, суд першої інстанції і послався на п.7.4 Постанови, але не врахував ту обставину, що відповідно до Постанови слід виходити з вартості майна визначеної у рішенні про передачу майна.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що прийняті у справі судові рішення щодо зміни способу його виконання підлягають скасуванню, а заява позивача поверненню до Господарського суду Одеської області для нового розгляду.

При новому розгляді справи судам слід вирішити питання щодо необхідності залучення для розгляду заяви позивача, відповідних органів ДВС, з'ясувати питання, чи направляв позивач до органів ДВС накази суду, строк пред'явлення яких до виконання, йому було поновлено, дати оцінку документам щодо наявності або відсутності майна у відповідачів, у разі зміни способу виконання судового рішення, дати належну оцінку розрахункам вартості майна.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофіра імені М.О.Посмітного" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дукла"

задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.02.2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 року прийняті у справі № 11-29/176-07-4002 скасувати.

3. Справу № 11-29/176-07-4002 направити для нового розгляду заяви Південного регіонального виробничо-комерційного відділу концерну "Украгротехсервіс" про зміну способу виконання рішення до Господарського суду Одеського області, в іншому складі суду.

Головуючий В.І.Дерепа

Судді С.В.Бондар

Д.С.Кривда