КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа№ 910/632/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не викликався та не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

від відповідача: Маяков Д.Р. - представник, дов. № 16 від 16.01.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Бекон-Інвест-Агро"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2015

у справі № 910/632/15-г (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бекон-Інвест-Агро"

до Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії"

про розірвання третейської угоди, що викладена в п. 6.8 договору поруки № 2 від 01.08.2013, шляхом виключення вказаного пункту

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/632/15-г відкладено на 03.06.2015.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 у справі № 910/632/15-г у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що матеріали справи не місять доказів, що проведення антитерористичної операції в окремих районах Донецької та Луганської області України фактично перешкоджає представникам позивача виїжджати за межі цих районів для представлення інтересів позивача в суді, у тому числі в третейському суді, або не дозволяє позивачу наймати позаштатних працівників за межами цих районів для виконання окремих доручень позивача; наприклад, для представлення інтересів у даній справі позивачем було направлено представника, місцем проживання якого є м. Київ, про що вказано у тексті довіреності, а причиною неявки представника в судове засідання є не неможливість прибути з території місцезнаходження позивача, а заявлена хвороба; суд приймає до уваги, що позивач, будучи обізнаним про початок проведення заходів щодо подолання терористичної загрози з 14.04.2014 на території його місця перебування, міг винести керівні органи підприємства за межі районів проведення операції (матеріали справи не містять доказів неможливості проведення позивачем таких дій), натомість позивач за власним волевиявленням залишився за старим місцезнаходженням та вирішив продовжувати з відповідачем договірні відносини з території поточного місцезнаходження (території проведення антитерористичної операції); також позивачем не доведено перед судом істотну зміну обставин, що мала місце від часу укладення в договорі третейського застереження та до часу звернення до суду з даним позовом, оскільки обставини, на які посилається позивач - щодо його згоди на вирішення страви у третейському суді в порядку, встановленому Законом України "Про третейські суди" та згідно з регламентом обраного ним третейського суду, - то ці обставини, на які позивач вільно погодився в порядку ст. 627 ЦК України уклавши договір, були і залишаються незмінними з часу його укладення та на даний час, відтак істотна зміна обставин в розумінні ст. 652 ЦК України не відбулась; позивачем не доведено перед судом належними засобами доказування істотну зміну обставин в розумінні ст. 652 ЦК України, якими сторони керувалися при укладенні договору з третейським застереженням у ньому, та зокрема не доведено, що виконання договору в оскаржуваній частині (третейське застереження) порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону (позивача) того, на що він розраховував при укладенні договору, тому підстави для задоволення позову у суду відсутні.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 у справі № 910/632/15-г скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що рух людей та транспортних засобів між неконтрольованою Україною територією та підконтрольною, можливий лише згідно з тимчасовими порядком здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей; відповідно до встановленого порядку, перетинати лінію розподілу в зоні АТО можливо лише за перепустками; серед зазначених у порядку підстав для видачі перепустки немає захисту інтересів підприємства в суді, або будь-якої необхідності, пов'язаної із здійсненням господарської діяльності; згода на перепустку надається на 10 день, що також ускладнить (або взагалі унеможливить) прибуття представника до третейського суду.

Скаржник, щодо зауваження суду першої інстанції на можливість вивезення керівних органів підприємства за межі районів проведення операції, зазначає, що такі дії потребують певних витрат: оренда офісу, оренда житла для вивезених працівників, витрати, пов'язані із переїздом працівників в іншу місцевість, але з причин порушення нормального циклу господарської діяльності, підприємство зазнало певних збитків та не отримало запланованих доходів, у зв'язку із чим проведено скорочення чисельності штату; враховуючи погіршення матеріального становища, у скаржника відсутні кошти на здійснення дій, необхідних для перевезення керівних органів підприємства за межі районів АТО; звертаючись до суду з вимогою про розірвання третейської угоди, скаржник виходив з того, що обставини змінились настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б третейську угоду.

Також скаржник зазначає, що в умовах інформаційної, транспортної, фінансової блокади, позбавлений можливості своєчасно отримувати інформацію про можливий розгляд справ в третейському суді, в умовах скорочення виробництва, фінансової неспроможності та штату фахівців, позивач не взмозі залучати на постійній основі фахівців для захисту своїх прав в третейському суді, забезпечити своєчасне подання доказів та участь у справі фахівців, для з'ясування питань, які потребують спеціальних знань (бухгалтерів, тощо); бойові дії у м. Донецьку протягом січня-лютого призводили до того, що був порушений телекомунікаційних зв'язок, таким чином, гарантії, визначені Конституцією України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Господарським процесуальним кодексом України, Законом України "Про судоустрій та статус суддів", є недоступними позивачу, проте, у випадку розірвання третейської угоди, сторонам буде законодавчо забезпечене право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення, а також на перегляд справи Верховним Судом України, що дає змогу бути впевненим, що прийняте рішення буде перевірено органами судової влади (ст. 14 Закону України "Про судоустрій та статус суддів"), та дає можливість розраховувати на справедливий суд, право на який гарантовано державою, також доступність процесуальних документів суду відповідно до Закону України "Про доступ до судових рішень", що дає можливість сторонам контролювати наявність/відсутність судових процесів щодо їх осіб.

Скаржник вказує на те, що при укладенні третейського застереження взагалі не прогнозував розвиток політичних, міжнародних та внутрішньодержавних подій, які призведуть до широкомасштабного озброєного конфлікту, фінансової, інформаційної, торгівельної ізоляції, у зв'язку з чим зупинено виробнича діяльність скаржника, скорочено чисельність штату, що унеможливлює стабільне функціонування скаржника, залучення фахівців для захисту власних інтересів, отримання кореспонденції та можливість забезпечення контролю за розвитком відношень з відповідачем; відповідач знаходиться у більш вигідному становищі, має змогу по місцю свого розташування звернутись до суду, своєчасно надавати докази, з'являтись до суду, проте скаржник позбавлений такої можливості; посилання суду першої інстанції на те, що при розгляді справи представник позивача приймав участь у справі і тому у позивача є можливість забезпечити захист прав у третейському суді, є помилковим, оскільки наразі цей представник тимчасово представляє інтереси позивача та місце проживання представника не може бути використано як адреса для кореспонденції скаржника по всіх питаннях, що стосуються його діяльності, у тому числі судових справах, до того ж позиція суду щодо можливості завчасного повідомлення Третейського суду про способи зв'язку із скаржником, суперечить Регламенту Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" до того ж скаржнику невідомо, чи звертався до третейського суду відповідач; зі змісту третейського застереження випливає, що сторони взагалі не передбачали ризики, пов'язані з територіальною, процесуальною ізоляцією скаржника.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів скарги, вказує, що доводи позивача про те, що третейське застереження, передбачене договором поруки, обмежує право позивача на судових захист, в тому числі на апеляційний та касаційний перегляд рішення третейського суду, не відповідає дійсності; регламент третейського суду передбачає можливість повідомлення сторін про засідання не лише засобами поштового зв'язку, а й іншими наявними засобами, таким чином, для своєчасного отримання повідомлення про засідання, позивач має можливість повідомити Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" про свою фактичну адресу або інші засоби зв'язку; відповідачем було отримано засобами поштового зв'язку позовну заяву від позивача у даній справі, на поштовому конверті якої було вказано наступну зворотну адресу: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 10, кв. 48; відповідач також отримував кореспонденцію в грудні місяці 2014р. від позивача, на поштових конвертах якої зазначалась вищевказана поштова адреса, окрім того, позивач має свого представника Кобцеву М.О., яка представляє інтереси позивача в Господарському суді міста Києва та Київському апеляційному господарському суді.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду міста Києва позовну заяву про розірвання третейської угоди, укладеної між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бекон-Інвест-Агро", яка викладена в п. 6.8 договору поруки № 2 від 01.08.2013, шляхом виключення п. 6.8 з договору поруки № 2 від 01.08.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2013 між позивачем, за договором поручителем, та відповідачем, за договором кредитором, укладено договір поруки № 2, згідно із п. 2.1 якого, відповідальність позивача перед відповідачем включає: зобов'язання, які були не виконані боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротех", та які передбачені основним договором - договором про відкриття кредитної лінії № 19-Н/13/66/КЛ-КБ, укладеним між відповідачем та боржником 01.08.2013, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом строку його дії.

Також статтею 2 договору поруки № 2 передбачено обсяги відповідальності позивача перед відповідачем.

Згідно із п. 6.3 договору поруки № 2 строк дії цього договору складає 31.07.2019.

Договір підписаний з обох сторін та скріплений печатками.

Частиною 4 ст. 179 ГК України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

В ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Це не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, однією з яких є свобода договору, та вимогам цивільного законодавства щодо здійснення цивільних прав (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 20.02.12 у справі № 6-51цс11).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У пункті 6.8 договору поруки № 2 сторони за цим договором погодили умови про те, що усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з цього договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору, підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію Постійно діючого третейського суду від 15.03.2013, видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду http://arbitrate.com.ua; спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду http://arbitrate.com.ua; при цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", добре розуміють положення цього регламенту; сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" є остаточним і обов'язковим з дати його винесення; умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди; місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього договору.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про третейські суди" від 11.05.2004 № 1701-IV (далі - Закон № 1701) третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

У ст. 12 Закону № 1701 передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди; якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди; за будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту; третейська угода укладається у письмовій формі; третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує; третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди; посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору; у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною; недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження; третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Згідно із ст. 13 Закону № 1701 якщо третейська угода укладена у вигляді третейського застереження, то вона вважається невід'ємною частиною угоди і щодо неї діють такі самі правила правонаступництва, що й до угоди в цілому.

Таким чином, третейська угода є укладеною у вигляді третейського застереження в п. 6.8 договору поруки № 2 і відповідає вимогам чинного законодавства.

Як свідчить зміст третейської угоди, викладеної у п. 6.8 договору поруки № 2, ця третейська угода не передбачає питання стосовно процедури розірвання договору, шляхом виключення пункту про третейську угоду, тому при вирішенні даного господарського спору належить керуватись відповідними нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Як встановлено в ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона; зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Дійсно, сторони в момент укладення третейської угоди не могли передбачити, що настануть обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а зміна обставин зумовлена причинами, які позивач не може усунути. Однак, як вірно вказав суд першої інстанції, позивач безпідставно вважає, що виконання третейської угоди може порушити співвідношення майнових інтересів сторін і позбавити позивача того, на що він розраховував при укладенні договору.

Неможливість виконання третейської угоди Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" у м. Києві, передбаченої п.6.8 договору поруки, позивачем не доведено, адже відсутні будь-які докази на підтвердження того, що визначений сторонами третейський суд не зможе повідомити будь-яким способом позивачу про розгляд справи.

Посилання скаржника на позбавлення права на можливість розраховувати на справедливий суд, право на який гарантовано державою, безпідставне, адже сторони добровільно скористались наданим правом та пунктом 6.8 договору поруки № 2 передбачили розгляд спорів третейським судом.

Як зазначено у п. 6.8 договору поруки № 2, сторони обізнані із порядком та правилами розгляду спорів третейським судом. Отже, скаржником, шляхом укладення третейської угоди реалізовано своє право на справедливий суд.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення господарського суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 у справі № 910/632/15-г залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бекон-Інвест-Агро" без задоволення.

2. Справу № 910/632/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 08.06.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха