КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа№ 910/676/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю представників cторін:

позивача: Чернишенко А.Г., довіреність №111/03 від 24.04.2015 р.,

відповідача: Білобловський С.В., довіреність №01/10-04-15/1 від 10.04.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт"

на рішення господарського суду м. Києва від 04.03.2015 р.

у справі №910/676/15-г (суддя - Лиськов М.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт"

про стягнення 23 315 887,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт" про стягнення 23 315 887,50 грн. заборгованості за кредитним договором №01-09П від 11.02.2009 р.

Рішенням господарського суду м. Києва від 04.03.2015 р. у справі №910/676/15-г позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, б. 115-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ, просп. Перемоги, б. 41, ) 17 960 000 (сімнадцять мільйонів дев'ятсот шістдесят тисяч) грн. 00 коп. заборгованості за несплаченими процентами, 1 846 919 (один мільйон вісімсот сорок шість тисяч дев'ятсот дев'ятнадцять) грн.72 коп. пені, 3 091 151 (три мільйони дев'яносто одна тисяча сто п'ятдесят один) грн. 00 коп. інфляційних втрат, 417 816 (чотириста сімнадцять тисяч вісімсот шістнадцять) грн. 17 коп. та 3% річних.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, б. 115-А, ) в доход Державного бюджету України 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 04.03.2015 р. у справі №910/676/15-г за позовом Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт", яким повністю задоволено позов про стягнення заборгованості за кредитним договором №01-09П від 11.02.2009 р. у розмірі 23 315 887,50 грн., з яких: 17 960 000, 00 грн. заборгованість по несплаченими процентами, 1 846 919, 72 грн. - пеня, 3 091 151, 00 грн. - інфляційні витрати, 417 816, 17 грн. - 3% річних. Залишити без розгляду позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт" про стягнення заборгованості за кредитним договором №01-09П від 11.02.2009 р. у розмірі 23 315 887,50 грн.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки позов, який судом задоволено, підлягав залишенню без розгляду на підставі ч. 1 ст. 81 ГПК України із врахуванням наступного. Відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №45 від 11.06.2014 р. розпочато ліквідацію АТ "Брокбізнесбанк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ "Брокбізнесбанк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Куреного Олександра Вікторовича. Однак, як зазначає скаржник, в позовній заяві та рішенні суду позивачем визначено не уповноважену особу Фонду, а АТ "Брокбізнесбанк", до того ж позовна заява підписана не уповноваженою особою Фонду Куреним О.В., а представником АТ "Брокбізнесбанк" Цибулею О.В. на підставі довіреності. Довіреність №479/03 від 14.11.2014 р. на представника Цибулю О.В. також видана від імені АТ "Брокбізнесбанк" та скріплена його печаткою. З наведеного вбачається, що хоча позов до ТОВ "Еліт" про стягнення заборгованості за кредитним договором №01-09П від 11.02.2009 р. у розмірі 23 315 887,50 грн. заявляється уповноваженим Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (із звільненням його відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору), однак саму позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, адже Куреним О.В. як фізичною особою - працівником Фонду не видавалась довіреність на Цибулю О.В., яка б надавала останньому повноваження підписувати позовну заяву. Таким чином, оскільки з позовом до суду звернулось АТ "Брокбізнесбанк" (юридична особа), як зазначається в рішенні, тому відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив суд рішення господарського суду м. Києва від 04.03.2015 р. у справі № 910/676/15-г залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість, а у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт" відмовити у повному обсязі.

Також, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що твердження відповідача про те, що позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, адже Куреним О.В. як фізичною особою - працівником Фонду не видавалась довіреність на Цибулю О.В., яка б надавала останньому повноваження підписувати позовну заяву, а також враховуючи те, що з позовом до суду звернулось АТ "Брокбізнесбанк" (юридична особа), як зазначається в рішенні, тому відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору, не відповідає дійсності, оскільки уповноважена особа Фонду передала право підпису і звернення до суду та представництва інтересів за довіреністю Цибулі О.В., який діючи на законних підставах та в межах повноважень підписав позов. Таким чином, позовна заява у даній справі від імені банку подана представником за довіреністю, яка надана уповноваженою особою Фонду на виконання вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час процедури ліквідації банку, що згідно п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" є достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору. Також позивач зауважує, що на відміну від інших окремих положень Закону України "Про судовий збір", якими встановлено пільги щодо сплати судового збору для окремих органів (посадових осіб), що беруть участь у справі як позивачі, у п. 22 ч. 1 ст. 5 цього Закону не передбачено, що уповноважену особу Фонду звільнено від сплати судового збору лише, якщо остання діє особисто, або через представника за довіреністю.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

11.02.2009 р. між позивачем (банк за договором) та відповідачем (позичальник) був укладений кредитний договір № 01-09П, відповідно до умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 1.1.1. договору, кредит надається у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 9 500 000 грн. Додатковими угодами до кредитного договору ліміт кредитної лінії неодноразово змінювався.

В подальшому додатковими угодами до кредитного договору № 01-09П сторони неодноразово вносили зміни до договору в частині розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, строку погашення кредиту та ін.

Так, згідно з п. 1.1.2. договору в редакції додаткової угоди № 66-П від 22.03.2012 р., термін користування кредитом - до 22 березня 2013 року включно.

Пунктом 1.1.3. договору сторони встановили, що процентна ставка за користування кредитом: 25% річних, однак, додатковою угодою № 52-П від 22.06.2010 р. встановлено, що починаючи з 27.06.2010 ставка за користування кредитом - 23% річних, а в редакції додаткової угоди № 58/1-П - починаючи з 27.09.2010 р. - 20% річних.

Положеннями п. 1.3. договору передбачено, що після надходження письмових заяв від позичальника про надання коштів в межах відкритої кредитної лінії, банк та позичальник укладають додаткові угоди про надання коштів в розрізі кредитної лінії (окремо по кожній сумі, що має надаватись). Після підписання такої додаткової угоди, Банк протягом одного банківського дня перераховує позичальнику кошти за реквізитами, вказаними в його письмовій заяві.

У подальшому, на підставі заяв, позичальнику надані кредитні кошти згідно з додатковими угодами до кредитного договору.

Факт виконання Банком зобов'язань щодо надання кредитних коштів підтверджується платіжними дорученнями, належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи.

Отже, позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за договором щодо надання відповідачу кредитних коштів.

Відповідно до п. 4.2.1. договору, позичальник зобов'язаний здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використати кредит за цільовим призначенням та виконувати усі зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором.

Згідно з п. 2.5. договору, проценти нараховуються в межах терміну користування Кредитом, що визначений п.п. 1.1.2. договору, на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом. Кількість днів в році та місяці приймається за календарну. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту і не враховується день повернення кредиту.

У пункті 2.6. договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно з 27 (двадцять сьомого) по 30/31 (тридцяте/тридцять перше) число поточного місяця, за період з дня перерахування з позичкового рахунку позичальника грошових коштів на його поточний або інший вказаний позичальником рахунок по 26 число включно місяця, в якому надано кредит. В подальшому відсотки нараховуються щомісячно з 27 числа минулого місяця по 26 число включно поточного місяця, при повному погашенні кредиту - до дня погашення (не включно).

Умовами п. 2.7. договору передбачено, що відсотки за період з 03 березня 2009 року по 26 травня 2009 року включно повинні бути сплачені позичальником до 26 червня 2009 року. У подальшому проценти за поточний календарний місяць позичальник сплачує на рахунок, вказаний банком, щомісяця до 7 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення (у тому числі дострокового) строкової заборгованості за кредитом в повному обсязі.

Додатковими угодами № 65-П від 12.04.2011 р., № 66-П від 22.03.2012 р., сторони відтерміновували сплату відсотків за користування кредитом.

Додатковою угодою № 67-П від 22.03.2013 р. сторони погодили викласти п. 2.7. кредитного договору у наступній редакції: "Позичальник щомісяця, починаючи з 01 квітня 2013 року направляє в погашення процентів по договору не менше 5 000,00 грн. Залишок несплачених відсотків позичальник сплачує в останній місяць користування кредитом, але не пізніше 21 березня 2014 року".

Умовами п. 2.8. договору встановлено, що моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки банку суми кредиту, процентів, комісій, неустойки, визначених цим договором.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідач зобов'язання щодо сплати процентів за користування кредитом в повному обсязі в строк не пізніше 21 березня 2014 р. не виконав.

За розрахунком позивача, заборгованість по несплаченим процентам становить 17 960 000,00 грн.

У зв'язку з наведеним, позивач звернувся до відповідача з претензією № 6613/012-01 від 16.06.2014, щодо погашення простроченої заборгованості, однак вказана претензія залишилась без належного реагування.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказів здійснення оплати відповідачем суми несплачених процентів, в тому числі в установлені строки, суду не надано.

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості по несплаченим процентам, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, арифметичну правильність, відповідність вимогам закону та умовам кредитного договору.

Згідно ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 7.1. договору, за порушення строків погашення заборгованості за Кредитом та/або строків сплати процентів за користування Кредитом та/або комісій Банк має право нараховувати Позичальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. При розрахунку неустойки приймаються: рік - 365 днів, місяць - рівний календарній кількості днів.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем у відповідності до норм чинного законодавства та умов договірних відносин, заявлені вимоги про стягнення з відповідача 1 846 919,72 грн. пені, 3 091 151,61 грн. інфляційних втрат та 417 816,17 грн. 3% річних за прострочення сплати процентів станом на 30.12.2014 р.

Оскільки факт прострочення відповідачем свого зобов'язання щодо сплати процентів за користування кредитом по кредитному договору № 01-09П від 11.02.2009 р. встановлений судом, вказані вимоги щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованими.

Відповідачем не надано суду свого контррозрахунку суми позову, тверджень позивача не спростовано.

На підставі викладеного та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Згідно ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" визначені пільгові категорії щодо сплати судового збору, в т.ч. уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку (п. 22 ч. 1 ст. 5).

Фактично з даним позовом до суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк", від імені якого діє Уповноважена особа на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Брокбізнесбанк" - Курений О.В., призначений рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.06.2014 р. № 45 "Про початок ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію".

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1827,00 грн.) та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (73080,00 грн.).

При зверненні з даним позовом про стягнення 23 315 887, 50 грн., належна до сплати суми судового збору становить 73 080,00 грн. (60 розмірів мінімальної заробітної плати).

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 73 080,00 грн. підлягає стягнення з відповідача в доход Державного бюджету України.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання апелянта на те, що рішення місцевого господарського суду прийняте з порушенням норм процесуального права у зв'язку із тим, що позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, адже Куреним О.В. як фізичною особою - працівником Фонду не видавалась довіреність на Цибулю О.В., яка б надавала останньому повноваження підписувати позовну заяву, а також враховуючи те, що з позовом до суду звернулось АТ "Брокбізнесбанк" (юридична особа), як зазначається в рішенні, тому відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору, судом апеляційної інстанції до уваги не береться, оскільки уповноважена особа Фонду передала право підпису і звернення до суду та представництва інтересів на підставі довіреності №479/03 від 14.11.2014 р. Цибулі О.В., який діючи на законних підставах та в межах повноважень підписав позов. Таким чином, позовна заява у даній справі від імені банку подана представником за довіреністю, яка надана уповноваженою особою Фонду на виконання вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час процедури ліквідації банку, що згідно п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" є достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи для скасування рішення господарського суду м. Києва від 04.03.2015 р.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення господарського суду м. Києва від 04.03.2015 р. у справі №910/676/15-г прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт" задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 04.03.2015 р. у справі №910/676/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт" - без задоволення.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов