КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2015 р. Справа№ 910/20050/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Новікова М.М.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

від позивача: Мазур І.О.;

від відповідача: не з'явився;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична

Група"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 16.03.2015р.

у справі №910/20050/14 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Антимонопольного комітету України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична

Група"

про стягнення 600 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Антимонопольний комітет України (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія" (далі - відповідач) 300 000,00 грн. штрафу, нарахованого рішенням позивача від 24.04.2014р. №214-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» у справі №20-26.13/141-13, а також 300 000,00 грн. пені, нарахованої за порушення строків сплати штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведеної позивачем перевірки було виявлено порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, а саме п.1 ст. 50 та п.4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів (тендерів), про що було винесено рішення від 24.04.2014р. №214-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" у справі №20-26.13/141-13 і застосовано до відповідача штраф. Оскільки відповідач не сплатив штраф у встановлений законодавством строк, у позивача виникло право на нарахування пені за весь період прострочення.

Відповідач проти позову заперечував, наголошуючи на наступному:

- відповідач не отримував копію рішення позивача, яким до нього було застосовано штрафні санкції, внаслідок чого відповідач позбавлений права на захист своїх прав в установлений законом строк;

- матеріали справи не містять доказів наявності підстав для розгляду справи про порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, а також доказів наслідків дій відповідача у вигляді відчутного впливу на умови конкуренції на ринку;

- рішення позивача від 24.04.2014р. №214-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» у справі №20-26.13/141-13 оскаржене відповідачем в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/20050/14 від 16.03.2015р. позовні вимоги було задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача до Державного бюджету України 300 000,00 грн. штрафу, 300 000,00 грн. пені за прострочення сплати штрафу та 12 000,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/20050/14 від 16.03.2015р. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Загалом доводи апеляційної скарги відповідача ідентичні тим, які наводилися ним під час розгляду справи Господарським судом міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.05.2015р.

12.05.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому він заперечував проти скарги, зазначаючи про її необґрунтованість та непідтвердженість належними доказами, просив суд відмовити в задоволенні скарги.

В судовому засіданні 25.05.2015р. представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд в задоволенні скарги відмовити та залишити оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін як таке, що було прийнято з повним, всебічним і об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник відповідача в судове засідання 25.05.2015р. не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату та час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 25.05.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель (ст. 1 Закону України „Про Антимонопольний комітет України").

Згідно зі ст. 3 Закону України „Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині:

1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції;

2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій;

3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції;

4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції;

5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності визначені Законом України „Про захист економічної конкуренції", який спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

Згідно зі ст. 1 названого Закону економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про захист економічної конкуренції" останнім регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб'єктами господарювання; суб'єктів господарювання з іншими суб'єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв'язку з економічною конкуренцією. Цей Закон застосовується до відносин, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 50 Закону України „Про захист економічної конкуренції" порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії.

В ст. 51 Закону України „Про захист економічної конкуренції" передбачено, що порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Антимонопольного комітету України №214-р від 22.04.2014р. у справі №20-26.13/141-13/261-спр "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" (том справи - 1, аркуші справи - 7-21) було вирішено:

- визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро Ейнштейн» і відповідача під час участі у процедурі відкритих торгів на закупівлю продуктів нафтопереробних інших (бітум нафтовий дорожній 90/130 (60/90)), код Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-97:23.20.3: бітум нафтовий дорожній 90/130 (60/90) у 2011 році (оголошення про проведення процедури закупівлі №147130, опубліковане в інформаційному бюлетені «Вісник державних закупівель» №98/1(544/1) від 17.08.2011р.), порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п.1 ст. 50 та п.4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів (тендерів) (п.1 резолютивної частини рішення);

- за вчинене порушення відповідно до абзацу другого ч.2 ст. 52 Закону України „Про захист економічної конкуренції" накласти на відповідача штраф у розмірі 300 000 грн. (п.3 резолютивної частини рішення).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що відповідач не здійснив оплату штрафу у встановлені законодавством строки, у зв'язку з чим позивачем було здійснено нарахування пені за весь час прострочення у загальній сумі 300 000,00 грн.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку оплатити штрафні санкції, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення вищезгаданих 300 000,00 грн. штрафу та 300 000,00 грн. пені в примусовому порядку.

Місцевий господарський суд задовольнив позов, визнавши позовні вимоги обґрунтованими та документально підтвердженими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно з приписами ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

За результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу, тощо (ч.1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання (ч.2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Як уже зазначалося вище, рішенням позивача №214-р від 22.04.2014р. у справі №20-26.13/141-13/261-спр "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" відповідача під час участі у процедурі відкритих торгів на закупівлю продуктів нафтопереробних інших було визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п.1 ст. 50 та п.4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів (тендерів), а також накладено на відповідача штраф у розмірі 300 000 грн.

Відповідач оскаржив вищезгадане рішення позивача в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2015р. у справі №910/16251/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетична група» до Антимонопольного комітету України про оскарження рішення від 22.04.2014р. №214-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» у справі №20-26.13/141-13 було відмовлено (том справи - 1, аркуші справи - 80-82).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015р. рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2015р. у справі №910/16251/14 було залишено без змін (том справи - 1, аркуші справи - 83-86).

Відповідно до ч.ч.3, 8 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" накладений штраф підлягає сплаті у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати до Антимонопольного комітету України документи, що підтверджують сплату штрафу.

З урахуванням вимог ч.3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", кінцевим терміном сплати відповідачем штрафу, накладеного рішенням позивача від 24.04.2014р. №214-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" у справі №20-26.13/141-13 є 14.07.2014р. (12.07.2014р. та 13.07.2014р. - неробочі (вихідні) дні).

Однак відповідач не оплатив штраф, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 300 000,00 грн. штрафу, накладеного рішенням від 24.04.2014 р. № 214-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" у справі № 20-26.13/141-13, та 300 000,00 грн. пені за прострочення сплати штрафу, нарахованої за період з 15.07.2014 р. по 19.09.2014 р.

В ч.4 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"; а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Як встановлено в процесі судового розгляду, ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2014р. було порушено провадження у справі №910/16251/14 за позовом про оскарження рішення позивача від 24.04.2014р. №214-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" у справі №20-26.13/141-13 (том справи - 1, аркуші справи - 67-68).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2015р. у справі №910/16251/14, яке було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015р., в позові відмовлено повністю.

З вищевикладеного вбачається, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2015р. у справі №910/16251/14 набрало законної сили 16.02.2015р. (з дати винесення постанови Київського апеляційного господарського суду у справі №910/16251/14).

Доказів зміни чи скасування рішення позивача від 24.04.2014р. №214-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" у справі №20-26.13/141-13 ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 300 000,00 грн. штрафу, накладеного рішенням від 24.04.2014р. №214-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" у справі №20-26.13/141-13, а також 300 000,00 грн. пені, нарахованої за прострочення сплати відповідачем штрафу за період з 15.07.2014р. по 19.09.2014р.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав про те, що він не отримував копію рішення позивача від 24.04.2014р. №214-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" у справі №20-26.13/141-13, у зв'язку з чим не мав можливості захистити свої права в установлений законом строк.

З цього приводу судом було з'ясовано, що рішення позивача від 24.04.2014р. №214-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" у справі №20-26.13/141-13 було надіслано на адресу відповідача та отримано ним 12.05.2014р., що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення №249 (том справи - 1, аркуш справи - 23).

Окрім того, факт отримання відповідачем спірного рішення позивача встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2015р. у справі №910/16251/14, а тому вказані обставини не потребують доказування у справі №910/20050/14 відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів наявності підстав для розгляду справи про порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, а також доказів на підтвердження існування наслідків дій відповідача у вигляді відчутного впливу на умови конкуренції на ринку, не можуть бути прийняті судом до уваги. Як уже зазначалося вище, обставини, щодо вчинення відповідачем порушення, передбаченого п.1 ст. 50 та п.4 ч.2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів (тендерів), встановлені рішенням позивача від 24.04.2014р. №214-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" у справі №20-26.13/141-13, яке на даний час є чинним, не було змінено чи скасовано у встановленому законодавством порядку, а тому підлягає виконанню відповідачем.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

В порушення вищенаведених правових норм, відповідач не надав доказів на підтвердження власних заперечень проти позову.

В ч.2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

Відповідно до ч.7 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

В процесі судового розгляду було встановлено, що відповідач не сплатив 300 000,00 грн. штрафу в строки, встановлені діючим законодавством, тобто протягом двох місяців з дня одержання ним рішення позивача від 24.04.2014р. №214-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» у справі №20-26.13/141-13.

Оскільки відповідачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів сплати штрафу у встановлені діючим законодавством строки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 300 000,00 грн. штрафу, накладеного на підставі рішення від 24.04.2014р. №214-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» у справі №20-26.13/141-13.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Згідно з положеннями ч.5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Як уже зазначалося вище, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати відповідачем штрафу за період з 15.07.2014р. по 19.09.2014р. в розмірі 300 000,00 грн.

В ч.5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

В процесі судового розгляду було встановлено, що пеня за прострочення сплати штрафу нарахована позивачем до стягнення з відповідача за період з 15.07.2014р. по 19.09.2014р., тобто за період, який знаходиться поза межами часу розгляду Господарським судом міста Києва справи №910/16251/14 про визнання недійсним та скасування рішення позивача від 24.04.2014р. №214-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» у справі №20-26.13/141-13 та перегляду в апеляційному порядку рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2015р. у справі №910/16251/14.

Перевіривши розрахунок позивача, колегією суддів було встановлено, що при здійсненні нарахування пені позивачем правильно визначено початок періоду прострочення відповідача, а також враховано обмеження щодо розміру пені, встановлені в ч.5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у зв'язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача 300 000,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2015р. у справі №910/20050/14 відсутні.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична Група" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2015р. у справі №910/20050/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/20050/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді М.М. Новіков

А.І. Мартюк