ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" травня 2015 р.Справа № 924/1977/14

Господарський суд Хмельницької області у складі:

головуючий суддя Магера В.В., суддя Субботіна Л.О., суддя Гладій С.В. розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО", м. Волочиськ, Хмельницька область

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю „Яромир", с. Антопіль, Андрушівський район, Житомирська область

2. Виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці", с. Шпичинці, Хмельницький район, Хмельницька область;

про стягнення солідарно із Товариства з обмеженою відповідальністю „Яромир" та Виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" грошових коштів у розмірі 694 433,02 грн., з яких 331 046,96 грн. основного боргу, 34 432,32 пені, 126 511,74 грн. штрафу, 48 990,96 грн. 36% річних, 31 695,66 грн. інфляційних втрат, 121 755,39 грн. курсової різниці

За участю представників сторін:

від позивача: Бундз Т.В. - за довіреністю від 12.06.2014р.;

від відповідача-1: Сачок А.В. - за довіреністю від 02.02.2015р.;

від відповідача-2: не прибув;

В засіданні суду 28.05.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Суть спору: Позивач звернувся до суду із позовом відповідно до якого просить суд стягнути солідарно із ТОВ „Яромир" та ВСК „Шпичинці" на користь ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" грошові кошти у розмірі 694 433,02 грн., з яких 331 046,96 грн. основного боргу, 34 432,32 пені, 126 511,74 грн. штрафу, 48 990,96 грн. 36% річних, 31 695,66 грн. інфляційних втрат, 121 755,39 грн. курсової різниці.

Позивач повідомив, що 02 квітня 2014 року між ТОВ „Агрохімічна компанія „Вітагро" (постачальник) та ТОВ Яромир" (покупець) укладений договір поставки №50-04/14 ЖТ засобів захисту рослин, біопрепарати, регулятори росту рослин та/або мікродобрива (товар), згідно умов якого позивач зобов'язується в строки, визначені договором, передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити його вартість (п.1.1. договору ).

Згідно п.1.2. договору сторонами встановлено, що найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, вартість товару, термін оплати, а також інші умови будуть визначені в специфікаціях-додатках до договору, які є невід'ємними частинами і договору.

Пунктом 2.2. договору сторони визначили, що покупець проводить оплату вартості товару шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника у банківській установі. Термін та схема сіпати кожної партії товару будуть обговорюватися сторонами в кожному конкретному випадку окремо та відображатися у відповідних специфікаціях-додатках (які є додатками до цього договору).

Крім того в п.2.3.1. сторони встановлюють, що протягом строку дії договору, грошові зобов'язання покупця існують і підлягають сплаті у гривнях. Сторони встановлюють, що постачальник визначає у видатковій накладній вартість товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни товару в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація) на курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на дату формування Видаткової накладної.

Позивач посилається на те, що згідно ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються, регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно Наказу Міністерства фінансів від 10.08.2000 року №193 „Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку „Вплив змін валютних курсів", валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни. Пунктом 4 цього Наказу встановленого, що курсова різниця - це різниця між оцінками однієї кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Відповідно до Додатків до Договору поставки №50-04/14 ЖТ від 02.04.2014 року сторони погодили курс долара США на день підписання Договору поставки та додатків до нього. Згідно представленого розрахунку до позову розмір курсової різниці (проіндексована вартість поставленого товару) яка підлягає сплаті на дату підготовки позову, становить 121 755,39 грн.

Позивач вказує, що „14" квітня 2014 року сторони підписали Додаток №1 до Договору № 50-04/14 ЖТ від 02 в 2014 року, 12.05.2014р. Додаток №2 до Договору № 50-04/14 ЖТ від 02 квітня 2014 року, 12.05.2 Додаток №3 до Договору №50-04/14 ЖТ від 02 квітня 2014 року, яким встановили назву та кількість, ціну, загальну вартість товару, терміни поставки та календарний графік платежів.

При цьому, на виконання умов договору ТОВ „Яромир" отримало від позивача засоби захисту рослин на загальну суму 506 046,96 грн. Натомість, відповідач-1 провів розрахунки із позивачем на суму 175 000,00 грн.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним і у відповідності до вимог закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач вказує, що за отриманий згідно договору №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р. товар відповідач-1 не розрахувався в повному обсязі та на час подання позову до суду його заборгованість перед позивачем становить 331 046,96 грн.

Крім того, позивач просить врахувати суд, що 15.04.2014 року між ТОВ „Агрохмічна компанія „ВІТАГРО" (кредитор) та Виробничо-сільськогосподарським кооперативом „Шпичинці" (поручителем) було укладено договір поруки №50-04/14 ЖТ, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань ТОВ „Яромир" як боржника, що виникли із договору поставки №50-04/14 ЖТ від 02.04.2014р., а саме здійснити оплату за поставлений товар (засоби захисту рослин, регуляторів росту рослин та/або мікродобрива) в обсязі та на умовах договору поставки №50-04/14 ЖТ від „02" квітня 2014 р., а також відшкодувати збитки та штрафні санкції у випадках, передбачених договором поставки №50-04/14 ЖТ від 02 квітня 2014р.

Позивач вказує, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов'язання. У разі порушення зобов'язання боржником кредитор має право, на власний вибір, направити поручителю письмову вимогу виконати зобов'язання (або певну його частину) або пред'явити до поручителя позов.

Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. А в ч.1 ст.554 ЦК визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Тому, позивач вважає, що ТОВ „Яромир" та ВСК „Шпичинці" є солідарними боржниками відповідно до умов договору поставки.

Відтак, позивач підтримав позовні вимоги та просить стягнути із відповідачів солідарно 331 046,96 грн. основного боргу, 34 432,32 пені, 126 511,74 грн. штрафу, 48 990,96 грн. 36% річних, 31 695,66 грн. інфляційних втрат та 121 755,39 грн. курсової різниці.

В обґрунтування позову та у додатковому письмову поясненні від 05.02.2015р. позивач повідомив про таке.

Згідно ст.509 ЦК України та ст.173 ГК України передбачено, що в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно із ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частина 2 ст. 524 ЦК України передбачає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. У розумінні ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст.632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Верховний Суд України у постановах від 04.07.2011р. по справі №3-62гс11 та від 26.12.2011р. по справі №3-141гс11, які були прийняті з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих положень законодавства, прийшов до висновку, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Згідно умов договору поставки з додатками №50-04/14ЖТ від „02" квітня 2014 року, сторони дійшли згоди про те, що п.2.3. сторони встановлюють, що протягом строку дії договору, грошові зобов'язання Покупця існують і підлягають сплаті у гривнях. Сума у гривнях, яку Покупець повинен сплатити Постачальнику як оплата вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни Товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація) на курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ „РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на банківський день, який передує фактичній оплаті покупцем ціни товару (її неоплаченої частини).

Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" на банківський день, який передує фактичній оплаті покупцем ціни товару (її неоплаченої частини), менший (нижчий) або рівний курсу, який був встановлений на день підписання договору, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент підписання договору. Передбачені умови договору поставки є такими, що відповідають вимогам Цивільного кодексу України, а його умови визначені на розсуд сторін і погодженні ними, що вказує на принцип свободи договору.

За таких обставин, стверджує, що за такою умовою договору сторони визначили особливості формування ціни договору. Так, покупець взяв на себе обов'язок здійснювати оплату вартості товару виходячи з вартості товару на момент підписання договору з урахуванням курсу долара США на день фактичної оплати.

Представник позивача в засіданні суду 28.05.2015 19.02.2015р. прибув, позовні вимоги підтримав та заявив письмове клопотання від 28.05.2015р., згідно якого вказує, що в позовній заяві позивач визначив суму боргу по видаткових накладних №935 від 14.04.2015р., №1441 від 13.05.2014р., №1440 від 13.05.2014р., №3368 від 18.06.2014р., №3369 від 18.06.2014р. Проте, позивач просить суд врахувати, що поставка товару по видаткових накладних №3368 та №3369 від 18.06.2014р. не проводилась і останні зазначені в позові помилково.

За таких обставин, позивач просить суд при вирішення справи по суті врахувати видаткові накладні №3688 від 18.06.2014р. та №3689 від 18.06.2014р., №935 від 14.04.2014р. та №1441 від 13.05.2014р., №1440 від 13.05.2014р., копії яких наявні в матеріалах справи. Вказує, що інших поставок по договору поставки №50-04/14 ЖТ від 02.04.2014р. позивач не здійснював.

Вказане клопотання позивача узгоджується із вимогами чинного законодавства, будь-чиї інтереси не порушує та приймається судом.

Крім того, у додатковому письмовому поясненні від 28.05.2015р. позивач вказує на те, що на підставі наявних у справі видаткових накладних позивачем було подано позов про стягнення 694 433,02 грн. коштів. Вважає, що видаткові накладні №935, №1441, №1440, №3688, №3689 підписані з боку позивача та з уповноваженим представником відповідача-1, товар є таким, що відвантажувався, та був прийнятий представником ТОВ „Яромир" Басом П.І. згідно довіреностей, копії яких наявні в матеріалах справи.

Позивач звертає увагу суду на те, що п.12 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996р. №99 закріплено, що забороняється відпускати продукцію у випадку відсутності у представника покупця довіреності на її отримання. Відповідно до п.13 цієї ж Інструкції довіреність на отримання матеріальних цінностей залишається у постачальника.

За таких обставин, у позивача відсутні підстави вважати недійсними будь-які видаткові накладні, оскільки вважає, що позивач добросовісно відвантажив товар, списав останній зі свого складу, підписав видаткові накладні та залишили у себе відповідно довіреності на одержання Басом П.І. визначеного товару по Договору поставки №50-04/14ЖТ від 02.04.2014року.

Представник відповідача-1 в засіданні суду із позовними вимогами не погоджується, подав суду письмове клопотання від 28.05.2015р., відповідно до якого просить суд призначити по даній справі повторну комплексну судово-технічну та почеркознавчу експертизу документів, а саме: видаткових накладних від 13.05.2014р. та 18.06.2014р., проведення якої доручити експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач-1 посилається на те, що згідно Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.01.1998р. (у редакції наказу Міністерства юстиції України №1950/5 від 26.12.2012 року) комплексною є експертиза, що проводиться із застосуванням спеціальних знань різних галузей науки, техніки або інших спеціальних знань (різних напрямів у межах однієї галузі знань) для вирішення одного спільного (інтеграційного) завдання (питання).

Згідно із вимогами ст.42 ГПК України, висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання. Висновок подається господарському суду в письмовій формі, і копія його надсилається сторонам.

Відповідач-1 посилається на те, що при необхідності господарський суд може призначити повторну судову експертизу і доручити її проведення іншому судовому експерту. Висновок судового експерта для господарського суду не с обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Вказує, що товар від ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" відповідач не отримував, у видаткових накладних від 13.05.2014р. №1440, 13.05.2014р. №1441, особа яка отримала товар, Бас П.І. підписи істотно відрізняються від тих підписів що містяться на довіреностях, крім того на видаткових накладних від 18.06.2014р. № 3688 та 3689 містяться підписи, які не відповідають підпису Бас П.І. та не містять взагалі печатки ТОВ „Яромир", що також свідчить про не отримання ТОВ „Яромир" зазначеного в договорі товару.

Представник відповідача-2 в засіданні суду 28.05.2015р. участі не приймав, натомість на адресу суду направив письмовий відзив від 16.02.2015р., відповідно до якого повідомив, що 15.04.2014р. між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" (кредитор) та ВСК „Шпичинці" (поручителем) було укладено договір №50-04/14 ЖТ поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань ТОВ „Яромир" (далі - боржник), що виникли з договору поставки №50-04/14 ЖТ від 02.04.2014р., а саме: здійснити оплату за поставлений товар (засоби захисту рослин, регуляторів росту рослин та/або мікродобрива) в обсязі та на умовах договору поставки №50-04/14 ЖТ від 02.04.2014р., а також відшкодувати збитки та сплатити штрафні санкції у випадках, передбачених договором поставки №50-04/14 ЖТ від 02.04.2014р. Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за належне виконання Боржником забезпеченого зобов'язання.

Вказує, що відповідачу-2 відомо, що у разі порушення зобов'язання боржником, кредитор має право на власний вибір направити поручителю письмову вимогу виконати зобов'язання (або певну його частину) або пред'явити до поручителя позов.

Договір №50-04/14 ЖТ поруки від 15.04.2014р. укладений між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" та ВСК „Шпичинці" на момент розгляду справи в суді є дійсним. Усі умови Договору поставки №50-04/14 ЖТ від 02.04.2014р. з подальшими змінами та доповненнями, нам відомі.

Посилається на те, що ВСК „Шпичинці" через складний фінансовий стан на сьогоднішній день не спроможне перерахувати ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" грошові кошти в сумі 694 433,02 грн., які заборгувало ТОВ „Яромир". Позовні вимоги ТОВ "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" по справі №924/1977/14 ВСК „Шпичинці" визнає в повному обсязі та не заперечує про солідарне стягнення грошових коштів з ТОВ „Яромир" та ВСК „Шпичинці".

Також, відповідач-2 просить суд розгляд справи проводити без участі представника ВСК „Шпичинці".

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО", м. Волочиськ як юридична особа значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців згідно Виписки із ЄДР №465376 від 02.02.2012р., Витягу із ЄДР від 10.10.2014р.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Яромир", с. Антопіль Житомирська область значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців згідно довідки статистики №АБ 652888 від 18.12.2012р., Виписки із ЄДР від 03.06.2013р. №862445.

Виробничий сільськогосподарський кооператив „Шпичинці", с. Шпичинці Хмельницька область як юридична особа знаходиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців згідно Виписки із ЄДР від 14.01.2015р. №19897613.

02.04.2014р. між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" (Постачальник) та ТОВ „Яромир" (Покупець) укладений договір поставки №50-04/14ЖТ, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у власність засоби захисту рослин, регуляторів росту рослин та/або мікродобрива (товар), а покупець - прийняти товар і оплатити його вартість. (п.п.1.1 договору).

Згідно п.п.1.2, 2.2 договору сторони вставили, що найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, вартість товару, термін оплати, а також інші умови будуть визначені в специфікаціях-додатках до договору, які є невід'ємними частинами договору. Покупець проводить оплату вартості товару шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії товару будуть обговорюватися сторонами в кожному конкретному випадку окремо та відображатися у відповідних специфікаціях-додатках, які є додатками до цього договору.

Відповідно до п.п.2.3 договору передбачено, що протягом строку дії договору, грошові зобов'язання покупця існують і підлягають сплаті у гривнях. Сума у гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація) на курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" на банківський день, який передує фактичній оплаті Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини).

Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" на банківський день, який передує фактичній оплаті покупцем ціни товару (її неоплаченої частини), менший (нижчий) або рівний курсу, який був встановлений на день підписання договору, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент підписання договору.

Згідно п.п.7.2.1 договору передбачено, що за затримку з оплатою Постачальнику за поставлений Товар, сплачуючи штраф в розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу, а також сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

За відмову від приймання товару, зазначеного в додатках до цього договору, від постачальника, якщо це не пов'язане із умовами, зазначеними в п.4.1, 4.3 даного договору, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 25% вартості даного товару, зазначеної у відповідній графі додатків до даного договору. (п.п. 7.2.2 договору).

Відповідно до п.п.7.2.3 договору сторони передбачили, що відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання покупець повинен сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 36% річних від простроченої (неоплаченої) суми.

Сплата неустойки, встановленої на випадок прострочення або іншого неналежного виконання обов'язків, та відшкодування збитків, спричинених неналежним виконанням умов даного Договору, не звільняє винну Сторону від вико нання: своїх обов'язків за даним Договором. (п.п.7.3 договору).

13.05.2014р. сторони підписали Додаткову угоду №1/1 до договору поставки №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р., згідно якої дійшли згоди викласти п.2.3 у наступній редакції: „2.3.1 сторони встановлюють, що протягом строку дії договору грошові зобов'язання покупця існують і підлягають оплаті у гривнях.

П. 2.3.2. Сторони встановлюють, що постачальник визначає у видатковій накладній вартість товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни товару в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікації) на курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ „РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на дату формування видаткової накладної.

П.2.3.3. Сума в гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до даного договору (специфікації) на курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ „РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на банківський день фактичної оплати покупцем ціни товару (її неоплаченої суми)".

15.04.2014р. між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" (Кредитор) та Виробничо сільськогосподарський кооператив „Шпичинці" (Поручителем) укладено договір №50-04/14ЖТ поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю „Яромир" (далі Боржник), що виникли з Договору поставки №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р., який був укладений між кредитором та боржником. (п.п. 1.1 договору поруки).

Згідно п.п.2.1, 2.2 договору поруки передбачено, що у відповідності до основного договору поставки, порукою забезпечуються в тому числі наступні зобов'язання боржника: здійснити оплату за поставлений товар (засоби захисту рослин, регуляторів росту рослин та/або мікродобрива) в обсязі та на умовах Договору поставки №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р., а також відшкодувати збитки та сплатити штрафні санкції у випадках, передбачених Договором поставки №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р. Строк виконання зобов'язання за договором поставки №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р. - до належного виконання договору поставки №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 договору поруки передбачено, щ Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за належне виконання Боржником забезпеченого зобов'язання. Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов'язань за основним договором в обсязі грошових стягнень відповідно до розділу 2, розділу 7 Основного договору.

На виконання умов договору поставки №50-04/14ЖТ ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" та ТОВ „Яромир" підписали між собою додатки (специфікації) до договору поставки, узгодивши при цьому вартість отриманого ТОВ „Яромир" товару, а саме:

1) Додаток №1 від 14.04.2014р. на суму 27 711,36 грн. із графіком платежів: суму 8 313,41 грн. еквівалент 611,28 доларів США, що становить 30% вартості товару, яку необхідно оплатити до 17.04.2014р., решту 19 397,95 грн. еквівалент 1 426,32 доларів США, що складає 70% вартості товару, яку необхідно сплатити до 01.11.2014р.

2) Додаток №2 від 12.05.2014р. на суму 65 750,40 грн. із наступним графіком платежів: суму 19 725,12 грн. еквівалент 1 643,76 доларів США, що складає 30% вартості товару, необхідно оплатити до 16.05.2014р., решту 46 025,28 грн. еквівалент 3 835,44 доларів США, що становить 70% вартості товару - оплатити до 01.09.2014р.

3) Додаток №3 від 12.05.2014р. на суму 355 464,00 грн. із наступним графіком платежів:

- 71 092,80 грн. еквівалент 5 924,4 доларів США, що становить 20% вартості товару, оплатити до 01.08.2014р.;

- 106 639,20 грн. еквівалент 8 886,6 доларів США, що складає 30% вартості товару, оплатити до 15.08.2014р.;

- 106 639,20 грн. еквівалент 8 886,6 доларів США, що складає 30% вартості товару, оплатити до 01.09.2014р.;

- 71 092,80 грн. еквівалент 5 924,4 доларів США, що складає 30% вартості товару, оплатити до 15.09.2014р.

Фактичне постачання товару згідно додатків №1, №2, №3 підтверджено наявними в матеріалах справи видатковими накладними №935 від 14.04.2014р. на суму 27 711,36 грн. №1440 від 13.05.2014р. на суму 65 750,40 грн., №1441 від 13.05.2014р. на суму 355 464,00 грн., довіреностями на отримання ТМЦ №00011 від 24.04.2014р., №00014 від 13.05.2014р., №00015 від 13.05.2014р.

В матеріалах справи наявні видаткові накладні №3688 від 18.06.2014р. на суму 38 880,00 грн., №3689 від 18.06.2014р. на суму 14 256,00 грн., які підписані з боку позивача із відтиском печатки ТОВ „АК Вітагро" та підписом Бас П.І. в графі „отримав", за відсутності відтиску печатки ТОВ „Яромир", а також довіреності на отримання ТМЦ від 18.06.2014р. №№00016, 00017.

На виконання договору поставки №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р. ТОВ „Яромир" провів оплату вартості товару на суму 175 000,00 грн. (5 000,00 грн. - 18.04.2014р., 10 000,00 грн. - 17.04.2014р., 5 000,00 грн. - 22.07.2014р., 5 000,00 грн. - 25.07.2014р., 100 000, 00 грн. - 10.10.2014р. та 50 000,00 грн. - 22.10.2014р.), що підтверджено наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Решта боргу в сумі 273 925,76 грн. ТОВ „Яромир" не сплатив, проте листами від 10.12.2014р. №10/12/14 та від 11.12.2014р. №11/12/14, направленими на адресу позивача, гарантував сплатити кошти в сумі 273 925,76 грн. в строк до „01" квітня 2015р.

Оскільки заборгованість перед позивачем не була погашена, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення останньої із відповідачів в солідарному порядку в сумі 694 433,02 грн., з яких 331 046,96 грн. основного боргу, 34 432,32 пені, 126 511,74 грн. штрафу, 48 990,96 грн. 36% річних, 31 695,66 грн. інфляційних втрат, 121 755,39 грн. курсової різниці.

Із врахуванням того, що відповідач-1 у поданих суду письмових поясненнях та представник відповідача-1 в судових засідання висловив заперечення стосовно достовірності даних (чи виконані підписи у графі „отримав (ла) Бас П.І. самими Басом П.І.) у видаткових накладних №1440 від 13.05.2014р. на суму 65 750,40 грн., №1441 від 13.05.2014р. на суму 355 464,00 грн., №3688 від 18.06.2014р. на суму 38 880,00 грн., №3689 від 18.06.2014р. на суму 14 256,00 грн., ухвалою від 19.02.2015р. провадження у даній справі було зупинено та призначено судову почеркознавчу експертизу документів, проведення якої доручено Хмельницькому відділенню КНДІСЕ.

21.04.2015р. на адресу суду Хмельницьким відділенням КНДІСЕ за вх.№526/527/15-26 від 20.04.2015р. було повернуто матеріали справи №924/1977/14 разом із висновком судової експертизи №526/527/15-26 від 20.04.2015р.

За результатами проведеної експертизи (висновок №526/527/15-26 від 20.04.2015р.) судовими експертами зроблені такі висновки про те, що „підписи від імені Баса П.І. в графі „отримав (ла) Бас П.І." у видаткових накладних №№1440, 1441 від 13.05.2014р., виконані самими Басом Петром Івановичем. Встановити, чи виконано підпис від імені Баса Петра Івановича у графі „отримав (ла) Бас П.І." у видаткових накладних від 18.06.2014р. за №№3688, 3689 самим Басом П.І. або іншою особою, не вбачається за можливе.

У дослідницькій частині висновку №526/527/15-26 від 20.04.2015р. зазначено, що „при порівнянні досліджуваних підписів від імені Баса П.І. в графі „отримав (ла) Бас П.І." у видаткових накладних від 18.06.2014р. за №№3688, 3689 із зразками підписів Баса Петра Івановича, у кожному випадку порівняння встановлено як співпадаючі, так і розбіжні окремі ознаки почерку, сукупність яких недостатня для будь-якого повного позитивного або негативного висновку.

Досліджуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, судом до уваги приймається таке:

Згідно з абз.2 ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як слідує із матеріалів справи, на виконання договору поставки від 02.04.2014р. №50-04/14ЖТ, який було підписано між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" (Постачальник) та ТОВ „Яромир" (Покупець), останній отримав товар на загальну суму 448 925,76 грн., що підтверджено наявними в матеріалах справи видатковими накладними №935 від 14.04.2014р. на суму 27 711,36 грн., №1440 від 13.05.2014р. на суму 65 750,40 грн., №1441 від 13.05.2014р. на суму 355 464,00 грн., довіреностями на отримання ТМЦ №00011 від 24.04.2014р., №00014 від 13.05.2014р., №00015 від 13.05.2014р.

Проте, оплату за поставлений товар відповідач-1 провів частково в сумі 175 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками, а саме: від 18.06.2014р. на суму 5 000,00 грн., від 17.07.2014р. на суму 10 000,00 грн., від 22.07.2014р. на суму 5 000,00 грн., від 25.07.2014р. на суму 5 000,00грн. від 10.10.2014р. на суму 100 000,00 грн., від 22.10.2014р. на суму 50 000,00 грн.

В ході вирішення справи судом встановлено, що згідно підписаних між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" та ТОВ „Яромир" специфікацій (додатки №1 від 14.04.2014р., №2 від 12.05.2014р., №3 від 12.05.2014р.) сторони встановили такий строк оплати товару, а саме:

а) по видатковій накладній №935 від 14.04.2014р. на суму 27 711,36 грн. (8 313,41 грн. - д до 17.04.2014р., 19 397,95 грн. - до 01.11.2014р.);

б) по видатковій накладній №1440 від 13.05.2014р. на суму 65 750,40 грн. (19 725,12 грн. - до 16.05.2014р., 46 025,28 грн. - до 01.09.2014р.);

в) по видатковій накладній №1441 від 13.05.2014р. на суму 355 464,00 грн. (71 092,80 грн. - до 01.08.2014р., 106 639,20 грн. - до 15.08.2014р., 106 639,20 грн. - до 01.09.2014р., 71 092,80 грн. - до 15.09.2014р.).

Враховуючи здійснені позивачем поставки товару на суму 488 925,76 грн., які прийняті ТОВ „Яромир" без зауважень та заперечень, а також проведені останнім проплати на суму 175 000,00 грн., суд вважає правомірною заборгованість в сумі 273 925,76 грн., оскільки остання підтверджена матеріалами справи.

Твердження позивача про постачання відповідачу-1 товару згідно видаткових накладних №3688 від 18.06.2014р. на суму 38 880,00 грн. та №3689 від 18.06.2014р. на суму 14 256,00 грн., всього на суму 53 136,00 грн. судом до уваги не приймається, оскільки не узгоджується із наявними у справі доказами.

Судом приймається до уваги, що згідно ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємства, установи, від імені яких складено документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність їх оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п.2.4 Положенням про документарне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р. передбачено, що первинні документи (на паперових і машиннозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

За відсутності таких реквізитів документи не можуть бути доказом того, що господарська операція (в даному випадку - передача товарів) фактично відбулась, і, відповідно, є доказом зобов'язання відповідача-1 перед позивачем відповідно до ст.ст.509, 610 ЦК України та ст.193 ГК України. До документів, що підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей відноситься, зокрема, накладна, форма якої є типовою формою первинного обліку, затвердженою відповідними нормативно-правовими актами.

Також, всупереч приписам п.13 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996р. №99, видаткові накладні №3688 від 18.06.2014р. та №3689 від 18.06.2014р. не містять належного підпису особи, що прийняла товар, та відбитку печатки (штампу) підприємства відповідача, якою особа, що прийняла товар, повинна була завірити на супровідних документах (в даному випадку - в накладній) свій підпис про одержання товару.

При цьому, за висновком судової експертизи видаткові накладні №3688 від 18.06.2014р. та №3689 від 18.06.2014р. оформлені неналежним чином, оскільки справжність підпису у графі „отримав (ла) Бас П.І." та приналежність такого підпису саме директору ТОВ Яромир" Басу Петру Івановичу, експертним висновком підтвердити не вдалось.

Із врахуванням вищенаведеного, видаткові накладні №3688 від 18.06.2014р. та №3689 від 18.06.2014р. не містять необхідних реквізитів, а тому не є первинними документами, які в розумінні ст.ст.33, 34 ГПК України можуть бути допустимими доказами на підтвердження того, що передача товару на суму 53 136,00 грн. відбулась. Наявність в матеріалах справи лише довіреностей від 18.06.2014р. №00016 та №00017 не може бути належним підтвердженням отримання товару відповідачем-1 за відсутності фактичної передачі товару на суму 53 136,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, правомірною суд вважає заборгованість в сумі 273 925,76 грн., решта заявленого позивачем боргу в сумі 57 121,20 грн. матеріалами справи не підтверджено.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Приписами ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України).

Матеріалами справи також підтверджується, що 15.04.2014р. між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" (Кредитор) та Виробничо сільськогосподарський кооператив „Шпичинці" (Поручителем) було укладено договір №50-04/14ЖТ поруки, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе обов'язки відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань ТОВ „Яромир", що виникли з Договору поставки №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р.

Із врахуванням вищевикладеного, суд вважає правомірною вимогу позивача про солідарне виконання зобов'язань по оплаті за договором поставки від №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р. в сумі 273 925,76 грн.

При цьому, стягнення із відповідачів на користь позивача 121 755,39 грн. курсової різниці суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.1,2 ст.533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначена норма кореспондується із положеннями ч.2 ст.198 ГК України.

За таких обставин, вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України (п.10 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013, №01-06/767/2013 „Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Судом враховується, що згідно п.п.2.3.2, 2.3.3 додаткової угоди №1/1 від 13.05.2014р. сторони встановлюють, що постачальник визначає у видатковій накладній вартість товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни товару в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікації) на курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ „РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на дату формування видаткової накладної. Сума в гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до даного договору (специфікації) на курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ „РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на банківський день фактичної оплати покупцем ціни товару (її неоплаченої суми)".

Отже, сторонами у належній формі досягнуто згоди щодо можливості зміни обумовленої ціни у визначених ними випадках та визначено спосіб перегляду ціни відповідно до формули, за якою вираховується зміна ціни. При цьому, чинне законодавство не містить прямого застереження про недійсність відповідної домовленості, а в судовому порядку даний правочин недійсним не визнавався.

Аналогічна позиція про правомірність стягнення курсової різниці згідно укладених між сторонами договорів викладена у постановах Вищого господарського суду України від 19.10.2010р. №4/37-10, від 25.08.2010р. №19/301, від 31.10.2012р. №18/113-53/81, від 06.11.2011р. №5015/1478/12 .

Суд, перевіривши такі розрахунки, вважає їх правильними та такими, що узгоджується із матеріалами справи та відповідають нормам чинного законодавства.

Щодо солідарного стягнення із відповідачів 31 695,66 грн. інфляційних витрат, то позовні вимоги в цій частині суд вважає безпідставними, з огляду на таке.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ст.625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні.

Згідно п.10 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 „Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

За таких обставин, суд вважає, що норми ст.625 ЦК України не можуть бути застосовані до ціни у гривні, визначеної з врахуванням курсу іноземної валюти на дні оплати товару, тому інфляційні витрати, обраховані за вказаний період, не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч.1 ст.230 ГК України, п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Пунктом 4 ст.231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст.551 ЦК України визначено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п.п.7.2.1 договору поставки сторони передбачили, що за затримку з оплатою товару покупець, сплачуючи штраф в розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу, також сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення із відповідачів солідарно 126 511,74 грн. штрафу відповідно до поданих розрахунків.

При проведенні перерахунку штрафу судом встановлено, що позивачем безпідставно нараховано штраф по видаткових накладних №3368, №3369 від 18.06.2014р., які не є предметом спору по даній справі. Тому, безпідставним суд вважає нарахування штрафу за несплату платежів в сумі 41 796,00 грн. в строк до 19.06.2014р. та в сумі 15 325,20 грн., відповідно в розмірі 25% в сумі 10 449,00 грн. та 3 831,30 грн., всього в сумі 14 280,30 грн. Відтак, правомірною суд вважає вимогу про стягнення штрафу в сумі 112 231,44 грн. (126 511,74 грн. - 14 280,30 грн. ).

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності зі ст.ст.1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка, зокрема пеня - ч.1 ст.546 ЦК України, ч.1 ст.549 ЦК України).

Як слідує із наявного в матеріалах справи розрахунку пені в сумі 34 432,31 грн. відповідачем-1 проводились часткові оплати, по яких дати таких проплат були включені в період прострочення при розрахунку суми пені.

Судом враховується, що згідно п.1.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9 вищевказаної постанови).

При перерахунку заявленої до стягнення суми пені, судом встановлено, що за вказані позивачем періоди пеня становить:

відсотокграничний строк оплати строк розрахунку пенікількість днів прострочкисума до сплати, грн.сума пені, грн.
2*ставка НБУ19.04.2014р.16.07.2014р.89 3 313,41 154,05
2*ставка НБУ16.05.2014р. 16.07.2014р. 6219 725,12636,61
2*ставка НБУ18.07.2014р.21.07.2014р.413 038,5335,72
2*ставка НБУ23.07.2014р.24.07.2014р.28 038,5311,01
2*ставка НБУ26.07.2014р.09.10.2014р.763 038,53158,17
2*ставка НБУ01.08.2014р.09.10.2014р.7071 092,803408,56
2*ставка НБУ11.10.2014р.21.10.2014р.1131 252,53235,46
2*ставка НБУ15.08.2014р.21.10.2014р.68106 639,24966,76
2*ставка НБУ23.10.2014р.12.11.2014р.2187 891,731271,42
2*ставка НБУ13.11.2014р.16.12.2014р.3487 891,732292,41
2*ставка НБУ01.09.2014р.16.12.2014р107106 639,208 113,34
2*ставка НБУ01.09.2014р.16.12.2014р.10746 025,283501,70
2*ставка НБУ15.09.2014р.16.12.2014р. 9371 092,804727,19
2*ставка НБУ01.11.2014р.16.12.2014р.4619397,95665,38
Відтак, правомірною суд вважає пеню в розмірі 30 177,78 грн., решта 4 254,53 грн. пені заявлена позивачем безпідставно та до уваги не приймається. Будь-яких інших доказів на спростування зазначеного, суду не було подано.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем, крім іншого, заявлено до стягнення 48 990,96 грн. 36% річних згідно наявних у справі розрахунків.

Судом в даному випадку приймається до уваги таке.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Натомість, п.7.2.3 договору поставки від 02.04.2014р. сторони передбачили, що відповідно до вимог ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання покупець повинен сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 36% річних від простроченої (неоплаченої) суми.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. №14).

Як слідує із поданих розрахунків 36% річних в сумі 48 990,96 грн., проведені відповідачем-1 часткові проплати були враховані позивачем у періоди прострочення при нарахуванні суми 36% річних. Дане суперечить п.1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Судом при проведенні перерахунку суми 36% річних встановлено таке.

відсоток граничний строк оплатистрок розрахункукількість днів прострочки борг в грн.сума 36% річних
36% річних19.04.2014р.16.07.2014р.893 313,41290,85
36% річних16.05.2014р. 16.07.2014р. 6219 725,121 206,20
36% річних18.07.2014р.21.07.2014р.413 038,5351,44
36% річних23.07.2014р.24.07.2014р.28 038,5315,86
36% річних26.07.2014р.09.10.2014р.763 038,53227,76
36% річних01.08.2014р.09.10.2014р.7071 092,804 908,32
36% річних11.10.2014р.21.10.2014р.1131 252,53339,07
36% річних15.08.2014р.21.10.2014р.68106 639,27 152,13
36% річних23.10.2014р.12.11.2014р.2187 891,731 820,44
36% річних13.11.2014р.16.12.2014р.3487 891,732 947,38
36% річних01.09.2014р.16.12.2014р107106 639,2011 254,09
36% річних01.09.2014р.16.12.2014р.10746 025,284 857,24
36% річних15.09.2014р.16.12.2014р. 9371 092,806 521,06
36% річних01.11.2014р.16.12.2014р.4619 397,95880,08
Із врахуванням вищевикладеного, правомірною суд вважає вимогу про стягнення із відповідачів в солідарному порядку 36% річних в сумі 42 471,92 грн., в решті 6 519,04 грн. 36% річних суд вважає за необхідне відмовити.

Клопотання відповідача-1 від 28.05.2015р. про проведення по даній справі повторної комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи документів судом відхиляється, оскільки суду не наведено обґрунтованих та беззаперечних підстав, необхідних для призначення повторної експертизи.

Відповідно до п.15.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 „Про деякі питання практики призначення судової експертизи" передбачено, що повторна судова експертиза призначається з ініціативи суду або за клопотанням учасників процесу, якщо висновок експерта визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або коли він викликає сумнів у його правильності, або за наявності істотного порушення норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Повторну судову експертизу може бути призначено також, якщо є розходження у висновках кількох експертів і їх неможливо усунути шляхом одержання додаткових пояснень експертів у судовому засіданні. Повторну судову експертизу слід доручати іншому експерту (експертам).

Відтак, підстави для вирішення питання про призначення судом повторної судової експертизи по даній справі відсутні.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст.34 ГПК України).

За таких обставин, суд вважає правомірними позовні вимоги позивача про стягнення із відповідачів солідарно в сумі 273 925,76 грн. основного боргу, 30177,78 грн. пені, 112 231,44 грн. штрафу, 42 471,92 грн. 36% річних, 121 755,39 грн. курсової різниці, як такі, що підлягають задоволенню.

В решті позовних вимог про солідарне стягнення із відповідачів 57 121,20 грн. основного боргу, 14 280,30 грн. штрафу, 31 695,66 грн. інфляційних витрат, 6 519,04 грн. 36% річних та 4 254,53 грн. пені необхідно відмовити.

Згідно ст.49 ГПК України витрати по оплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів пропорційно сумі задоволених позовних вимог та стягуються в рівних частинах із кожного із відповідачів. Натомість, витрати за проведення судової експертизи покладаються на відповідача-1 та позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.1, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 82-84, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, СУД -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО", м. Волочиськ, Хмельницька область до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю „Яромир", с.Антопіль, Андрушівський район, Житомирська область 2. Виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці", с. Шпичинці, Хмельницький район, Хмельницька область про стягнення солідарно із Товариства з обмеженою відповідальністю „Яромир" та Виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" грошових коштів у розмірі 694 433,02 грн., з яких 331 046,96 грн. основного боргу, 34 432,32 пені, 126511,74 грн. штрафу, 48 990,96 грн. 36% річних, 31 695,66 грн. інфляційних втрат, 121 755,39 грн. курсової різниці, задовольнити частково.

Стягнути солідарно із Товариства з обмеженою відповідальністю „Яромир", с. Антопіль, вул. Жовтнева, буд.7, Андрушівський район, Житомирська область () та із Виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці" с. Шпичинці Хмельницького району Хмельницької області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" м. Волочиськ Хмельницької області, вул. Котовського, 7 () 273 925,76 грн. (двісті сімдесят три тисячі дев'ятсот двадцять п'ять гривень 76 коп.) основного боргу, 30 177,78 грн. (тридцять тисяч сто сімдесят сім гривень 78 коп.) пені, 112 231,44 грн. (сто дванадцять тисяч двісті тридцять одна гривня 44 коп.) штрафу, 42 471,92 грн. (сорок дві тисячі чотириста сімдесят одна гривня 92 коп.) 36% річних, 121755,39 грн. (сто двадцять одна тисяча сімсот п'ятдесят п'ять гривень 39 коп.) курсової різниці.

Даний обов'язок є солідарним. Солідарний боржник - Виробничий сільськогосподарський кооператив „Шпичинці" с. Шпичинці Хмельницького району Хмельницької області ().

Видати наказ.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю „Яромир", с. Антопіль, вул. Жовтнева, буд. 7, Андрушівський район, Житомирська область () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" м. Волочиськ Хмельницької області, вул. Котовського, 7 () 5 831,26 грн. (п'ять тисяч вісімсот тридцять одна гривня 26 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Стягнути із Виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці" с. Шпичинці Хмельницького району Хмельницької області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" м. Волочиськ Хмельницької області, вул. Котовського, 7, ) 5 831,26 грн. (п'ять тисяч вісімсот тридцять одна гривня 26 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У позові про солідарне стягнення із відповідачів 57 121,20 грн. основного боргу, 14 280,30 грн. штрафу, 31 695,66 грн. інфляційних витрат, 6519,04 грн. 36% річних та 4 254,53 грн. пені відмовити.

Повне рішення складено 02.06.2015р., оскільки 31.05.2015р. та 01.06.2015р. - неробочі дні.

Головуючий суддя В.В. Магера

Суддя Л.О. Субботіна

Суддя С.В. Гладій

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул. Котовського, 7, м. Волочиськ, Хмельницька обл., 31200) - згідно заяви;

3 - відповідачу-1: Сачок А.В. - представник ТОВ "Яромир" (провул. Путіліна, 27, смт. Романів, Житомирська обл.) - згідно заяви;

4 - відповідачу-2 (с. Шпичинці, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., 31322) - проста кореспонд.