ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 р. Справа № 923/602/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом приватного акціонерного товариства "Нова лінія", смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Запад", м. Херсон

про стягнення 27066,55 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - представник Предместнікова Н.М., довіреність №56 від 37.03.2015р.;

від відповідача - представник Огурцов О.В., довіреність №18/5-15 від 18.05.2015р.

Суть спору: приватне акціонерне товариство "Нова лінія" звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Запад" заборгованість у розмірі 27066,55 грн., з якої: 24998,02 грн. - сума інфляційних втрат та 2068,53 грн. - сума 3% річних. Судові витрати по справі позивач просить суд покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на умови договору №8104/120601П від 01.06.2012р. про надання маркетингових послуг та положення ст.ст. 526, 530, 610, 614, 625, 629, 901, 903 ЦК України.

Представник позивача у судовому засіданні 28.05.2015р. подав заяву, в якій просить залучити до матеріалів справи докази направлення на юридичну адресу відповідача копії позовної заяви. Дану заяву з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача письмового відзиву на позовну заяву не надав, проте у судовому засіданні 28.05.2015р. надав усні пояснення щодо заявленого позову, в яких заперечив проти визначеного позивачем періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат, вказавши, що 3% річних та інфляційні втрати слід обраховувати з 20.01.2015р., тобто з дати набрання законної сили рішення у справі № 923/1389/14.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 01.06.2012р. між приватним акціонерним товариством "Нова лінія" (надалі - позивач або виконавець) і товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Запад" (надалі - відповідач або замовник) був укладений договір надання маркетингових послуг №8104/120601П (надалі - договір).

Згідно п.1.1 договору сторони визначили, що за завданням замовника виконавець зобов'язується надавати замовнику маркетингові послуги стосовно способів та методів реалізації непродовольчих товарів та послуги по стимулюванню збуту товару, які постачались, постачаються або плануються в майбутньому до постачання замовником через торговельну мережу виконавця, а замовник зобов'язується своєчасно прийняти такі послуги та оплатити їх відповідно до умов договору.

Як свідчать матеріали справи, відповідач свої договірні зобов'язання з оплати за маркетингові послуги не виконав, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем у розмірі 124589,75 грн., у зв'язку з чим, останній звернувся до господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з відповідача суми основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 28.10.2014р. у справі № 923/1389/14 з відповідача на користь позивача стягнуто суму основного боргу у розмірі 124589,75 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 15733,76 грн., суму 3% річних у розмірі 2345,15 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.01.2015р. у справі №923/1389/14 рішення господарського суду Херсонської області від 28.10.2014р. залишено без змін.

На підставі рішення, яке набрало законної сили 20.01.2015р., господарським судом Херсонської області видано наказ № 923/1389/14 від 04.02.2015р.

Згідно рішення у справі № 923/1389/14, суми інфляційних втрат та 3% річних були нараховані на суми заборгованості за листопад 2013р. та грудень 2013р., за період прострочення до 09.09.2014р.

Позивач зазначає, що відповідач у добровільному порядку рішення господарського суду Херсонської області не виконав, внаслідок чого позивач був змушений розпочати процедуру примусового виконання рішення суду.

04.02.2015р. ВДВС Суворовського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження щодо виконання наказу № 923/1389/14 виданого 04.02.2015р.

Надалі, 30.03.2015р. на рахунок позивача надійшли грошові кошти, сплачені відповідачем на рахунок ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні на виконання наказу № 923/1389/14, що підтверджується платіжним дорученням № 2847 від 26.03.2015р. (а.с. 26).

Внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов'язань, позивач на суму основного боргу у розмірі 124589,75 грн. нарахував відповідачу за період з 10.09.2014р. по 30.03.2015р. інфляційні втрати, які становлять 24998,02 грн., та 3% річних, які становлять 2068,53 грн.

Таким чином виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Відповідно до положень ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього кодексу).

Отже, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Частиною 2 статті 35 ГПК України зазначено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Причиною виникнення спору у даній справі стало питання про наявність у позивача підстав для отримання інфляційних втрат та 3% річних, додатково нарахованих за період з 10.09.2014р. по 30.03.2015р., у зв'язку з невиконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором.

Факт невиконання відповідачем обов'язку щодо сплати суми боргу у розмірі 124589,75 грн. доведено судом у справі №923/1389/14, а тому в силу ст. 35 ГПК України не підлягає доведенню знову.

Позивач звернувся у даній справі з вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму боргу у розмірі 124589,75 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч.1. ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України допускає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, при дослідженні періоду нарахування інфляційних втрат та 3% річних, встановив наявність помилок у наданому позивачем розрахунку.

Суд вважає, що позивач необґрунтовано в строк по 30.03.2015р. здійснив нарахування інфляційних втрат та 3% річних, оскільки 30.03.2015р. позивачу на рахунок вже була зарахована сума у розмірі 124589,75 грн., що підтверджується платіжним доручення №2847 від 26.03.2015р., а також не заперечувалось позивачем у судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд вважає, що кінцевою датою прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання по сплаті суми боргу у розмірі 124589,75 грн., є 29.03.2015р.

Суд, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга" (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ") здійснив власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 10.09.2014р. по 29.03.2015р., який має наступний вигляд:

Розрахунок інфляційних втрат

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
10.09.2014 - 29.03..751.33041153.50165743.25

Розрахунок 3% річних

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
124589.7510.09.2014 - 29.03.20152013 %2058.29

Отже, з вищезазначеного розрахунку слідує, що загальна сума інфляційних втрат та 3% річних становить 41153,50 грн. та 2058,29 грн. відповідно.

За розрахунком суду, сума інфляційних втрат є більшою ніж та, яка заявлена позивачем до стягнення.

Відповідно до приписів ГПК України, суд позбавлений права самостійно виходити за межі позовних вимог, тобто у даному випадку самостійно стягнути більшу суму інфляційних втрат, ніж та, яка заявлена позивачем до стягнення.

Таким чином, вимога в частині стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню у розмірі 24998,02 грн., тобто у тому розмірі, який заявлений позивачем.

Щодо вимоги в частині стягнення 3% річних, то вона підлягає задоволенню частково, лише у розмірі 2058,29 грн., оскільки дана сума підтверджена судовим розрахунком.

3% річних у розмірі 10,24 грн. заявлені позивачем до стягнення безпідставно, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доказів сплати сум інфляційних втрат у розмірі 24998,02 грн. та 3% річних у розмірі 2058,29 грн., відповідачем суду не надано, а отже вони підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Усні заперечення відповідача в частині невизнання періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах та спростовуються вищезазначеним.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, відносяться на сторони пропорційно від розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представників сторін про дату складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Запад" (73000, м. Херсон, проспект Ушакова, 79, код ЄДРПОУ - 37049777) на користь приватного акціонерного товариства "Нова лінія" (08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, Одеське шосе, 8, код ЄДРПОУ - 30728887) суму інфляційних втрат у розмірі 24998,02 грн., суму 3% річних у розмірі 2058,29 грн. та суму витрат по сплаті судового збору у розмірі 1826,31 грн.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Наказ видати стягувачу після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02.06.2015р.

Суддя С.В. Нікітенко