ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 р. Справа № 917/748/15

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь", Південне шосе, 72, м. Запоріжжя, 69008

до Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансова-промислова нафтова компанія "Укртатнафта", вул.Свіштовська, 3, м. Кременчук, Полтавська область, 39610

про стягнення грошових коштів у сумі 26 465,05 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: Ніколенко М.М.

від відповідача: не з'явився

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України та повідомив дату складання повного рішення.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 26465,05 грн. заборгованості за непоставлений товар за договором поставки палива для реактивних двигунів №2566/2/2118 (20/2012/2005).

Позивач на задоволенні позовних вимог наполягає з мотивів зазначених у позовній заяві, зокрема посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань в частині поставки товару.

Відповідач, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвал суду від 10.04.2015 р. та від 17.04.2015 р., явку представника у засідання не забезпечив, вимог ухвал суду не виконав, причин цього з обґрунтуванням їх поважності не повідомив.

Згідно з частиною 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин справи.

Враховуючи викладене, а також те, що строк розгляду справи, встановлений ст.69 ГПК України, закінчився, суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами згідно ст.75 ГПК України.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, встановив:

02.11.2012 р. між сторонами було укладено договір поставки палива для реактивних двигунів №2566/2/2118 (20/2012/2005) (далі - договір, копія а.с. - 9-15), який регулює загальні умови здійснення між сторонами правочинів на поставку товару - палива для реактивних двигунів постачальником (відповідачем) покупцеві (позивачу), а також права, обов'язки та відповідальність сторін по правочинам, що укладаються згідно з положеннями цього договору (п. 1.1 договору).

Розділом 3 договору визначено, що для здійснення поставки сторони перед кожною поставкою узгоджують в порядку, передбаченому п. 3.2 - п. 3.9 даного договору, наступні умови: найменування, кількість, якість товару, вид транспорту, яким повинно бути здійснено відвантаження, ціну товару.

Відповідно до п. 3.2., п. 3.3., п. 3.4 договору позивач надає відповідачу заявку на поставку товару за підписом уповноваженої особи. Відповідач у випадку можливості поставити заявлений позивачем товар, виставляє йому рахунок на передоплату з зазначенням вартості товару, вартості послуг вантажовідправника по відвантаженню, провізної плати.

Згідно з п. 3.5 договору позивач, у випадку згоди на поставку йому заявленого товару за ціною вказаною відповідачем у рахунку на передоплату, здійснює у строк, визначений у п. 3.6 договору, оплату товару попереднім платежем у повному обсязі. Рахунок постачальника на передоплату є підставою для перерахування попередньої оплати за товар.

Строк дії договору: з 02.11.2012 р. по 01.11.2013 р., а в частині розрахунків - до повного їх здійснення (п. 10.1 договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору на адресу відповідача позивачем було направлено заявку №20/2085819 від 01.11.2012 р. з зазначенням найменування, кількості, якості палива, у поставці якого позивач зацікавлений.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач після отримання вказаної заявки виставив позивачу рахунок на передплату №93117922 від 06.11.2012 р. на суму 724982,64 грн на товар - паливо РТ кількістю 60 тонн (а.с. - 16).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснив передплату на розрахунковий рахунок відповідача на загальну суму 712200,00 грн. (платіжне доручення №59069 від 06.11.2012 р., а.с. - 17).

Однак, як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, відповідачем товар фактично був поставлений у меншій кількості та на меншу суму, а саме: в кількості 56,7 тонн на суму 685734,95 грн., що підтверджується рахунком-фактурою №30323 від 09.11.2012 р. та залізничною накладною №43806595 (копії, а.с - 18-19). Повернення суми передплати за недопоставлений товар, за даними позивача, відповідач не здійснював.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача була направлена претензія №11/2006646 (РА) від 29.01.2013 р., щодо повернення предоплати (копія претензії та докази направлення в матеріалах справи, а.с. - 20-22), яка залишена без відповіді та задоволення.

Зважаючи на те, що відповідач, одержавши попередню оплату у сумі 712200,00 грн, зобов'язання щодо поставки товару виконав частково на суму 685734,95 грн, кошти в сумі 26465,05 грн на вимогу позивача не повернув, позивач звернувсь до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за непоставлений товар, розмір якого дорівнює 26465,05 грн.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Правова природа договору поставки визначена частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до пункту 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначено вище, позивач здійснив передплату за товар. Суд, дослідивши надану позивачем копію платіжного доручення, вважає, що воно повністю відповідає вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та містить обов'язкові реквізити первинних документів. Вказане платіжне доручення також містить посилання на договір №П-011 від 2566/2/2118 (20/2012/2005) від 02.11.2012 р.

Таким чином, суд встановив, що відповідач отримав грошові кошти у сумі 712200,00 грн, однак поставку здійснив на суму 685734,95 грн., у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем на суму 26465,05 грн. Докази того, що відповідач здійснив повернення сплаченої позивачем передплати на вказану суму в матеріалах справи відсутні.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 26465,05 грн. передплати за товар підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Позивач надав належні докази обґрунтованості та правомірності позовних вимог; відповідач правами, наданими йому ГПК України, не скористався, жодних заперечень проти позову не надав.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає відшкодуванню йому за рахунок відповідача (ст.49 ГПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.33,43,49,75,82-85 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансова-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" (вул.Свіштовська, 3, м. Кременчук, Полтавська область, 39610, код) на користь Відкритого акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (Південне шосе, 72, м. Запоріжжя, 69008, ) 26465,05 грн. заборгованості та 1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.06.2015 р.

Суддя Н.Г. Гетя