РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015Справа №910/8729/15-г

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Медична компанія "Медікус"
до Національної дитячої спеціалізованої лікарні "Охматдит" МОЗ України
простягнення 777 121,09 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Підгорна І.А. - представник за довіреністю від 02.04.15
від відповідачаЛазаренко В.О. - представник за довіреністю № 340/1 від 27.04.15

В судовому засіданні 27.05.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Медична компанія «Медікус» до Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» про стягнення 777121,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 31.07.2012 між сторонами було укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № 4565/12(Т), на підставі якого позивачем було поставлено продукцію на загальну суму 637520,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 3879 від 19.12.12, № 3880 від 19.12.12, № 4683 від 12.11.12. За доводами позивача, відповідач в порушення умов договору не здійснив розрахунок за поставлений товар, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 606210,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 37530,50 грн. - 3 % річних та 133380,59 грн. - індекс інфляції.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08.04.2015 порушено провадження у справі № 910/8729/15-г за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 13.05.2015.

В судове засідання 13.05.15 представник сторін з'явились, надали документи на виконання вимог ухвали суду. Представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача надав відзив на позов, відповідно до якого факт наявності заборгованості в розмірі 606210,00 грн. не заперечував, штрафні санкції просив з лікарні не стягувати у зв'язку з тим, що вказана заборгованість виникла не з вини лікарні.

В судовому засіданні було оголошено перерву до 27.05.15.

В судове засідання 27.05.15 представники з'явились, представник позивача підтримав подану через канцелярію заяву про збільшення розміру позовних вимог. Відповідно до вказаної заяви позивач просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення суми боргу з урахуванням індексу інфляції за грудень 2014 року, що на 22188,81 грн. більше ніж було заявлено до стягнення при зверненні з позовом до суду.

Судом було прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог.

Відповідно до п.17 Листа Вищого господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, збільшити розмір позовних вимог. Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік збільшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі збільшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Представники позивача позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення підтримав, представник відповідача просив зменшити суму 3 % річних та індексу інфляції.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

31 липня 2012 року між Національною дитячою спеціалізованою лікарнею "Охматдит" (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Медична компанія «Медікус" (далі - постачальник, позивач) укладено договір № 4565/12(Т) про закупівлю товарів за державні кошти (далі - договір), відповідно до п.п. 1.1 та додатку № 1 до якого, позивач зобов'язався поставити у 2012 році замовникові товари, зазначені в специфікації, а відповідач - прийняти і оплатити вартість товару, кількість якого визначена у специфікації (додаток № 1).

Відповідно до п.2.1 договору постачальник повинен передати (поставити) замовнику товар, відповідно до документів (видаткових накладних, актів приймання-передачі).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що розрахунки проводяться шляхом перерахування коштів на р/р постачальника в розмірі 30% попередньої оплати загальної вартості на термін не більше 3-х місяців, а 70% вартості товару замовник перераховує на р/р постачальника протягом 15 календарних днів з моменту отримання товару згідно акту прийому-передачі або накладної.

Відповідно до п. 6.1 договору відповідач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Згідно з п. 10.1 Договору цей Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2012, але до повного виконання зобов'язань.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав умови договору, що підтверджується видатковими накладними № 3879 від 19.12.12 на суму 172498,00 грн, № 3880 від 19.12.12 на суму 15122,00 грн, № 4683 від 12.11.12 на суму 449900,00 грн., довіреностями на отримання матеріальних цінностей № 2034 від 20.12.12, № 1640 від 12.11.12, копії яких наявні в матеріалах справи, втім відповідач свої зобов'язання в частині оплати поставленого позивачем товару не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі вартості поставленого але не оплаченого товару в сумі 606210,00 грн. Часткова оплата вартості отриманого товару в розмірі 31310,00 грн. була сплачена відповідачем як попередня оплата відповідно до п.4.1 договору 30.11.12р.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 531 від 30.08.2013 про сплату боргу, на яку відповідач листом № 1397 від 24.09.2013 гарантував оплату поставленого товару в сумі 606210,00 грн протягом 2-х місяців.

На час розгляду даної справи у господарському суді позивач боргу не сплатив, доказів зворотнього суду не надав.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач, згідно з п. 4.1 Договору, зобов'язався здійснити оплату вартості партії товару, визначеної у видатковій накладній, протягом 15 календарних днів. Таким чином, оскільки видаткові накладні № 3879 та 3880 датовані 19.12.2012, відповідач повинен був оплати поставлений позивачем за цими накладним товар до 03.01.2013 включно. Видаткова накладна № 4683 датована 12.11.12, отже відповідач повинен був оплати поставлений позивачем за цією накладною товар до 27.11.2012 включно

Таким чином, на підставі викладеного позивачем в порядку ст.ст. 33, 34 ГПК України, належними доказами доведено неналежність виконання відповідачем умов спірного договору, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 606210,00 грн.

Твердження відповідача про неможливість здійснення оплати поставленого товару з огляду на відсутність бюджетного фінансування не приймається судом до уваги, оскільки згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 11/446 від 15.05.2012, відповідно до якої відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Позивачем також заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 3 % річних за період з 27.11.2012 по 31.12.2014 в сумі 37530,50 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком 3 % річних, що є арифметично вірним, отже відповідача підлягає стягненню 37530,50 грн. - 3 % річних.

За перерахунком суду розмір інфляційних втрат складає суму більшу, ніж заявлено позивачем до стягнення, проте, враховуючи, що відповідно до п.2 ч.1 ст.83 ГПК України суд не може виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, з відповідача підлягає стягненню 155569,40 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Національної дитячої спеціалізованої лікарні "Охматдит" МОЗ України (01135 м. Київ, вул. В. Чорновола, 28/1, ідентифікаційний код 01994089) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медична компанія «Медікус» (02100 м. Київ, вул. Бажова, 12; ідентифікаційний код 21584181) 606 210 (шістсот шість тисяч двісті десять) грн. 00 коп. заборгованості за поставлений товар, 3 % річних в розмірі 37 530 (тридцять сім тисяч п'ятсот тридцять) грн. 50 коп., інфляційні втрати в розмірі 155 569 (сто п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот шістдесят дев'ять) грн. 40 коп. та 15 986 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят шість) грн. 20 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.06.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.