КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа№ 910/27859/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Д'якова Ю.Ю.

за участю представників:

від апелянта: Зайончковська В.В. за дов. № 226 від 24.12.2014.

від позивача: Кравченко Р.М. за дов. № б/н від 18.09.2014.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства " Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2015.

у справі № 910/27859/14 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Омелянівський кар'єр"

до Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту"

про стягнення 1 494 587,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.02.2015 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Омелянівський кар'єр" до Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" про стягнення 1 494 587,54 грн. у справі № 910/27859/14 задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням Приватне акціонерне товариство "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом позовні вимоги задоволені, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Разом з тим, апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправомірно встановлено обов'язок апелянта сплатити проценти за користування грошовими коштами, отриманими від позивача.

Також, апелянт посилається на те, що місцевим господарським судом не взято до уваги заяву апелянта про застосування наслідків спливу строку позовної давності, так останній зазначає, що підставою для отримання коштів від позивача, був договір оренди під'їздних залізничних колій № 2/03К/08 від 17.09.2008. відповідно до умов договору Орендар (позивач) здійснював орендну плату шляхом передплати до 5 числа кожного місяця, тобто щомісячно.

Таким чином, загальний строк позовної давності, на думку апелянта, застосовується щодо кожного щомісячного платежу орендної плати, а позовна заява була подана до місцевого господарського суду 11.12.2014, таким чином, в межах строку позовної давності знаходяться платежі, зроблені позивачем в межах трирічного строку, а саме: не пізніше 11.12.2011, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а рішення місцевого господарського суду має бути скасоване.

Відповідно до Протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Шаптали Є.Ю., суддів Гончарова С.А., Скрипки І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2015 колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд справи призначено на 19.05.2015.

В судовому засіданні 19.05.2015 Київським апеляційним господарським судом оголошено перерву до 03.06.2015.

В судовому засіданні 03.06.2015 представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2015 у справі № 910/27859/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 03.06.2015 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву поданого під час апеляційного провадження, просив рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2015 у справі № 910/27859/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між позивачем (орендарем) та відповідачем (орендодавцем) 17.09.2008 було укладено Договір оренди під'їзних залізничних колій № 2/ОЗК/08.

Пунктом 1.1. даного Договору передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування під'їзні залізничні колії 3,5 км., в тому числі 9 комплектів стрілочних переводів інв. № 743, ваги залізничні інв. № 12 та приміщення вагового інв. № 11 за адресою: ст. Гранітний, с Горщик, Коростенського району Житомирської обл., що знаходиться на балансі Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту".

Також, 16.12.2011 між сторонами була укладена додаткова угода № 1 про зміну договору оренди № 2/ЮЗК/08 від 17.09.2008, якою продовжено термін дії цього договору та змінено розмір орендних платежів.

Додаткова угода № 2 про зміну договору оренди № 2ЮЗК/08 від 17.09.2008 була укладена між сторонами 01.03.2011. У відповідності до абзацу 5 даної додаткової угоди, термін дії договору було продовжено до 01.03.2013.

Місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в лютому 2013 з листа від 14.02.2013 № 04/657 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області та переліку нерухомого майна, переданого до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства "Омелянівський кар'єр" додаток до листа від 14.02.2013 № 04/657, позивачу стало відомо, що зазначене в договорі оренди № 2/ЮЗК/08 від 17.09.2008 майно, є власністю позивача як правонаступника Відкритого акціонерного товариства "Омелянівський кар'єр", згідно ч. 2 ст. 108 Цивільного кодексу України та відповідачу на праві власності не належить.

Вказані обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи рішення господарського суду Житомирської області у справі № 906/798/13 від 21.05.2014, яке було залишене в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.08.2014.

Даними рішеннями судів було визнано право власності на майно за Товариством з обмеженою відповідальністю "Омелянівський кар'єр".

Разом з тим, господарський суд Житомирської області рішенням від 28.10.2013 у справі № 906/871/13 відмовив Приватному акціонерному товариству " Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" у задоволенні позову про визнання права власності на майно. Вказане рішення було залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.12.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 26.02.2014.

Крім того, ухвалою Вищого господарського суду України від 26.06.2014 відмовлено Приватному акціонерному товариству " Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" у допуску справи № 906/871/13 до провадження Верховного суду України.

Отже, зазначеними судовими рішеннями було встановлено, що Приватне акціонерне товариство "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" не є власником майна.

Разом з тим, судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/14535/13 від 01.10.2014 було визнано недійсним договір оренди № 2/ЮЗК/08 від 17.09.2008.

У відповідності до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 та частиною 2 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання вимог Договору оренди № 2ЮЗК/08 від 17.09.2008, позивач сплатив відповідачу грошові кошти в розмірі 1 134 737,80 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач має повернути позивачу суму грошових коштів, які були безпідставно ним перераховані відповідно до договору оренди № 2ЮЗК/08 від 17.09.2008, який був в подальшому визнаний судовим рішенням недійсним.

Щодо посилань апелянта на те, що місцевим господарським судом неправомірно встановлено обов'язок апелянта сплатити проценти за користування грошовими коштами, отриманими від позивача, апеляційний суд зазначає наступне.

Як передбачено ч. 2 ст. 1214 Цивільного кодексу України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними ( ст. 536 цього Кодексу ).

Відповідно до ч. 2 ст. 536 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем правомірно нараховано відповідачу проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 359 849,74 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню

Щодо тверджень апелянта про застосування наслідків спливу строку позовної давності, апеляційний господарський суд зазначає, що у відповідності до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Проте, як встановлено положеннями ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, з огляду на норму ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, строк позовної давності не можна вважати таким, що сплинув, оскільки лише 17.11.2014 Київським апеляційним господарським судом прийнято постанову у справі № 910/14535/13, якою було визнано недійсним Договір оренди № 2/ОЗК/08 від 17.09.2008, (яка залишена в силі постановою Вищого господарського суду України від 17.02.2015), у зв'язку з чим позивачем і було подано в грудні 2014 позов по даній справі.

Таким чином, вищевикладене спростовує твердження відповідача про сплив строку позовної давності.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Приватного акціонерного товариства " Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2015 у справі № 910/27859/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства " Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2015 у справі № 910/27859/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2015 у справі № 910/27859/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/27859/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді С.А. Гончаров

І.М. Скрипка