Господарський суд Чернігівської області
==============================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"25" травня 2015 року Справа № 927/611/15

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Цимбал-Нарожної М.П., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хобза"

07101, вул. Енергетична,1, Будівельна база, м.Славутич, Київська обл.;

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго"

14000, вул. Горького,40, м.Чернігів;

предмет спору: стягнення 193568,77 грн.;

за участю представників сторін:

від позивача: Панкратов В.С. (дов. 09-152/05-15 від 08.05.2015)-представник;

від відповідача: Бабак О.М. (дов. № 28/2568 від 08.05.2015)- представник;

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хобза» звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" про стягнення заборгованості в сумі 193568,77грн. згідно договору №63-С від 23.10.2012, з яких 167050,42грн. основного боргу, 10638,09грн. пені, 572,36грн. 3%річних та 15307,90грн. інфляційних.

В судовому засіданні 12.05.2015 позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача основний борг за період з січня 2015року по квітень 2015року в сумі 222747,38грн., пеню в сумі 18217,89грн. за період з 06.02.2015 по 12.05.2015, 3%річних в сумі 952,23грн. за період з 06.02.2015 по 12.05.2015, інфляційні в сумі 36096,73грн. за період з лютого 2015року по квітень 2015року.

Відповідно до ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи положення ст.22 ГПК України, суд приймає заяву позивача та розглядає спір виходячи з суми позову 278014,23грн.

Позивач обгрунтовує свої вимоги невиконанням відповідачем своїх зобов"язань по договору №63-С від 23.10.2012, у зв"язку з чим у останнього утворилась заборгованість за надані послуги за січень - квітень 2015року в сумі 222747,38грн.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 24.04.2015 порушено провадження у справі та призначено розгляд на 12.05.2015, після чого в судовому засіданні оголошувалась перерва до 25.05.2015, згідно до ст.77 ГПК України.

Суд перейшов до розгляду спору по суті в судовому засіданні 25.05.2015.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він проти позову заперечує, зазначаючи, що через незадовільні розрахунки за спожиту енергію протягом січня-березня 2015 року значно зросла заборгованість споживачів перед ПАТ «Чернігівобленерго», що вплинуло на ситуацію щодо повних розрахунків відповідача з ДП «Енергоринок»; відповідно до постанов НКРЕ КП №101 від 31.01.2015, №208 від 23.02.2015, №488 від 27.02.2015, №975 від 31.03.2015, відповідачу встановлені ліміти щоденних відрахувань коштів на поточний рахунок ПАТ «Чернігівобленерго», у зв'язку з чим відповідач не мав можливості розрахуватись з позивачем. Відповідач зазначив, що намагатиметься в найближчий час погасити заборгованість перед позивачем, а тому просить суд не стягувати з нього штрафні санкції.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

23.10.2012 між ТОВ «Хобза» (далі-Власник мереж) та ПАТ "Чернігівобленерго" (далі-Користувач) укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж №63-С (далі -Договір).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За юридичною природою вказаний Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто.

Відповідно до п.1.1.-1.2. Договору, Власник мереж зобов'язався забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними мережами в точки приєднання електроустановок Користувача та інших суб'єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, а Користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього Договору; передача електричної енергії забезпечується відповідно до Додатку №1 «Однолінійна схема», наданого власником мереж з обов'язковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії; Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначених додатком №2 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін».

Факт надання відповідачу послуг підтверджується двосторонніми актами прийому -здачі наданих послуг від 22.01.2015 на суму 55721,77грн., від 24.02.2015 на суму 55719,79грн., від 23.03.2015 на суму 55608,86грн., від 22.04.2015 на суму 55696,96грн., всього на суму 222747,38грн..

Вказані акти прийому -здачі наданих послуг підписані повноважним представниками позивача та відповідача та скріплені печатками.

Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 п. 2.4. Договору, Власник мереж зобов'язаний, щомісячно до 28 числа розрахункового місяця, надавати Користувачу рахунок на оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж, два примірники Акта прийому-здачі наданих послуг (додаток №4), оформлених з боку Власника мереж та податкову накладну.

Відповідно до п. 4.1. Договору, Користувач зобов'язаний здійснювати оплату за використання електричних мереж Власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж здійснюється згідно з додатком №3 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж».

Відповідно до п.7.2. Договору, вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання зазначена в додатку №3 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», розробленому відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008 №691, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.08.2008 за №732/15423.

Пунктом 7.3. Договору встановлено, що оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученнями на підстав виставленого Власником мереж рахунка та оформленого акта прийому-здачі наданих послуг у десятиденний термін з дати отримання рахунка.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідні положення також визначаються у ч.1 статті 193 ГК України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Так, позивачем було складено та вручено відповідачу рахунки та акти прийому-здачі наданих послуг, а саме: рахунок №15 від 22.01.2015 на суму 55721,77грн. та акт прийому-здачі від 22.01.2015 ( вручено відповідачу 26.01.2015), №30 від 24.02.2015 на суму 55719,79грн. та акт прийому-здачі від 24.02.2015 (вручений з супровідним листом 25.02.2015), рахунок №49 від 23.03.2015 на суму 55608,86грн. та акт прийому-здачі від 23.03.2015 (вручений з супровідним листом 25.03.2015), рахунок №67 від 22.04.205 на суму 55696,96грн. та акт прийому-здачі від 22.04.2015 (вручений з супровідним листом 24.04.2015).

Позивачем надані відповідачу послуги за Договором, вартість яких відповідно до акту складає 222747,38грн..

Крім того, позивачем надано суду акт звіряння взаємних розрахунків станом на 31.03.2015 на суму 167050,42грн.

Станом на час вирішення спору відповідач не сплатив заборгованість перед позивачем у сумі 222747,38грн., що є порушенням ст. ст. 525 ЦК України і ст.193 ГК України.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача та стягнення на його користь в сумі 222747,38грн. основної заборгованості.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.3 статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Також, частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.1,2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. N 543/96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 8.2.1. Договору, за внесення платежів, передбачених пунктом 4.1. Договору, з порушенням терміну, визначеного п.7.3. Договору, Користувач сплачує Власнику мереж пеню в розмірі 0,2% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної сплати.

Позивач, відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить стягнути на його користь пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за період з 06.02.2015 по 12.05.2015 в сумі 18217,89грн.

За перерахунком суду пеня за період з 06.02.2015 по 12.05.2015 складає 18211,13грн., яка підлягає задоволенню та стягненню на користь позивача.

В іншій частині нарахованої позивачем пені слід відмовити.

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних за період з 06.02.2015 по 12.02.2015 в сумі 952,23грн. та інфляційних за період з лютого 2015 по квітень 2015 в сумі 36096,73грн..

За перерахунком суду 3%річних за період з 06.02.2015 по 12.02.2015 складають 925,23грн., які підлягають задоволенню та стягненню на користь позивача.

За перерахунком суду інфляційні за період з лютого 2015 по квітень 2015 складають 40838,06грн.

Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних період з лютого 2015 по квітень 2015 в сумі 36096,73грн., нарахування яких відповідає вимогам норм матеріального права та умовам Договору, отже суд дійшов висновку, що такі вимоги підлягають задоволенню та стягненню на користь позивача.

Частиною 6 ст. 84 ГПК України передбачено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно статті 49 ГПК України та Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI, господарський суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5560,15 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, ст.82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (14000, вул. Горького,40, м.Чернігів, р/р 2791 у філії ЧОУ «Державний ощадний банк України», МФО 353553, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Хобза» (07101, вул. Енергетична,1, Будівельна база, м.Славутич, Київська обл., р/р 0700 в ПАТ «УкрСиббанк» м.Харків, МФО 351005, ) 222747,38грн. основного боргу, 18211,13грн. пені, 952,23грн. 3%річних та 36096,73грн. інфляційних, а всього 278007,47грн., а також 5560,15грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя М.П. Цимбал-Нарожна

Повний текст рішення підписано 02 червня 2015 року

Суддя М.П. Цимбал-Нарожна

.

.