ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року Справа № 910/14601/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Губенко Н.М.,

суддів: Барицької Т.Л.,

Картере В.І. (доповідач)

за участю представників:

"RAIFFEISEN ZENTRALBANK OSTERREICH AKTIENGESELLSCHAFT" (РАЙФФАЙЗЕН ЦЕНТРАЛЬБАНК ЕСТЕРРАЙХ АКЦІЕНГЕЗЕЛЛЬШАФТ) - не з'яв.,

ПАТ "Укрнафта" - Мануілової Я.І.,

ПАТ "Фінансова компанія "Укрнафтогаз" - не з'яв.,

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" - не з'яв.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015

та на ухвалу господарського суду міста Києва від 27.01.2015

за заявою "RAIFFEISEN ZENTRALBANK OSTERREICH AKTIENGESELLSCHAFT" (РАЙФФАЙЗЕН ЦЕНТРАЛЬБАНК ЕСТЕРРАЙХ АКЦІЕНГЕЗЕЛЛЬШАФТ)

про видачу дубліката наказу

у справі № 910/14601/13

за позовом "RAIFFEISEN ZENTRALBANK OSTERREICH AKTIENGESELLSCHAFT" (РАЙФФАЙЗЕН ЦЕНТРАЛЬБАНК ЕСТЕРРАЙХ АКЦІЕНГЕЗЕЛЛЬШАФТ)

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного акціонерного товариства "Фінансова компанія "Укрнафтогаз"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

про стягнення 4 134 894,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.12.2013 (суддя Бондаренко Г.П.) позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3862022,00 грн. дивідендів за 2006, 2007 роки, 275843,60 грн. 3 % річних нарахованих на суму боргу та 68814,72 грн. витрат по оплаті судового збору. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2014 (колегія суддів у складі: суддя Смірнова Л.Г. - головуючий, судді Гончарова С.А., Тищенко О.В.) рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2013 скасовано та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено у повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.10.2014, з урахуванням ухвали Вищого господарського суду України від 17.11.2014 про виправлення описок, постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2014 скасовано. Рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2013 змінено шляхом викладення його резолютивної частини в такій редакції: "Позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Укрнафта" на користь "RAIFFEISEN ZENTRALBANK OSTERREICH AKTIENGESELLSCHAFT" (РАЙФФАЙЗЕН ЦЕНТРАЛЬБАНК ЕСТЕРРАЙХ АКЦІЕНГЕЗЕЛЛЬШАФТ) 3475819,80 грн. заборгованості з виплати дивідендів та 248259,24 грн. 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено". Стягнуто з ПАТ "Укрнафта" на користь "RAIFFEISEN ZENTRALBANK OSTERREICH AKTIENGESELLSCHAFT" (РАЙФФАЙЗЕН ЦЕНТРАЛЬБАНК ЕСТЕРРАЙХ АКЦІЕНГЕЗЕЛЛЬШАФТ) 61933,25 грн. судового збору". Стягнуто з ПАТ "Укрнафта" на користь "RAIFFEISEN ZENTRALBANK OSTERREICH AKTIENGESELLSCHAFT" (РАЙФФАЙЗЕН ЦЕНТРАЛЬБАНК ЕСТЕРРАЙХ АКЦІЕНГЕЗЕЛЛЬШАФТ) 32886,00 грн. судового збору за подання касаційної скарги. Доручено господарському суду міста Києва видати накази на виконання цієї постанови.

24.11.2014 на виконання постанови Вищого господарського суду України від 01.10.2014 (з урахуванням ухвали від 17.11.2014 про виправлення описок в постанові) видано відповідний наказ, який 28.11.2014 відправлено господарським судом м. Києва на юридичну адресу позивача, тобто в Австрію.

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, мотивуючи таку заяву тим, що наказ при пересилці між країнами був втрачений.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.01.2015 (суддя Бондаренко Г.П.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 (колегія суддів у складі: суддя Шапран В.В. - головуючий, судді Буравльов С.І., Андрієнко В.В.), заяву "RAIFFEISEN ZENTRALBANK OSTERREICH AKTIENGESELLSCHAFT" (РАЙФФАЙЗЕН ЦЕНТРАЛЬБАНК ЕСТЕРРАЙХ АКЦІЕНГЕЗЕЛЛЬШАФТ) про видачу дубліката судового наказу задоволено та видано дублікат наказу господарського суду міста Києва від 24.11.2014.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 27.01.2015, постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заяви про видачу дубліката наказу. В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням вимог ст.ст. 34, 43, 120 ГПК України. Зокрема в касаційній скарзі наголошується на тому, що позивачем не було додано до заяви про видачу дубліката наказу необхідних документів, які є обов'язковими в силу ст. 120 ГПК України; позивачем не було здійснено всіх необхідних дій для розшуку поштового відправлення, в якому направлявся наказ господарського суду від 24.11.2014; у випадку отримання позивачем втраченого наказу, він зможе звернути наказ до примусового виконання, що призведе до паралельних виконавчих проваджень і порушення прав відповідача.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами норм процесуального та матеріального права, Вищий господарський суд України вважає касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з такого:

Статтею 120 ГПК України передбачено, що у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання.

За приписами вказаної норми, стягувач має право звернутися до господарського суду із заявою про видачу дубліката наказу в межах строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання, який відповідно до ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" становить один рік.

Про видачу дубліката наказу виноситься ухвала. До заяви про видачу дубліката наказу мають бути додані: довідка установи банку, державного виконавця чи органу зв'язку про втрату наказу; при втраті наказу стягувачем - довідка стягувача, підписана керівником чи заступником керівника та головним (старшим) бухгалтером підприємства, організації, що наказ втрачено і до виконання не пред'явлено.

Наведені норми не ставлять саму по собі видачу дубліката втраченого наказу в залежність як від причин його втрати, так і від того, ким втрачений наказ. Визначальними обставинами є сам факт втрати виданого судом наказу, заява повинна бути подана до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання і те, що він не пред'являвся до виконання.

Заява стягувача про видачу дубліката наказу була подана 31.12.2014, тобто до закінчення строку пред'явлення наказу до виконання.

Як встановлено господарськими судами, позивачем до заяви про видачу дубліката наказу було долучено оригінал квитанції про сплату судового збору за видачу дублікату судового наказу та, на виконання вимог ухвали господарського суду від 06.01.2015, оригінал довідки заявника, підписаної керівником та начальником управління бухгалтерського обліку та звітності заявника про те, що наказ втрачено і не пред'явлено до виконання. При цьому, позивач обґрунтовував заяву тим, що наказ при пересилці між країнами був втрачений. Так, стягувачу з мережі Інтернет стало відомо, що 02.12.2014 відповідне поштове відправлення перетнуло кордон України і подальший шлях відправлення за межами України Укрпоштою не відстежується, а за повідомленням "RAIFFEISEN ZENTRALBANK OSTERREICH AKTIENGESELLSCHAFT" в місті Австрії відповідний лист разом з наказом вони не отримували.

Згідно із положеннями ст.ст. 45, 115, 116 ГПК України рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і їх виконання провадиться на підставі виданого господарським судом наказу.

Задовольняючи заяву позивачу про видачу дубліката наказу, господарські суди виходили з того, що стягувачем подано заяву з дотриманням встановлених ГПК України вимог і в добровільному порядку рішення господарського суду у даній справі не виконано.

При цьому, господарськими судами зазначено, що видача стягувачу дубліката наказу жодним чином не порушує права відповідача та не покладає на нього якихось додаткових зобов'язань, оскільки відповідно до норм ГПК України та п. 6 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити й дату його видачі.

Посилання скаржника на те, що позивачем в порушення ч. 3 ст. 120 ГПК України не було подано усіх необхідних документів для отримання дубліката наказу, визначені нормами ГПК, а саме довідки поштового зв'язку, були предметом розгляду в господарському суді апеляційної інстанцій і правомірно ним відхилені, оскільки вказане спростовується матеріалами справи та поясненнями позивача, поданими як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції, а також листом "RAIFFEISEN ZENTRALBANK OSTERREICH AKTIENGESELLSCHAFT" за підписом виконавчого директора та начальника управління бухгалтерського обліку та звітності із зазначенням про те, що ними оригінал наказу був втрачений.

Твердження відповідача про те, що позивачем не було здійснено всіх необхідних дій для розшуку поштового відправлення, в якому направлявся наказ господарського суду від 24.11.2014, зокрема на те, що він повинен був звернутися до відділу поштового зв'язку з заявою про розшук та подати оригінал або копію розрахункового документа про прийняття поштового відправлення, відхиляються Вищим господарським судом України з огляду на те, що відправлення наказу в Австрію здійснювалося господарським судом першої інстанції, а не стягувачем. Крім того, виконання наказу господарського суду має здійснюватися на території України.

Крім того, зазначення відповідачем у скарзі про те, що у випадку отримання позивачем втраченого наказу, останній зможе звернути наказ до примусового виконання, що призведе до паралельних виконавчих проваджень і порушення прав відповідача, також відхиляються Вищим господарським судом, оскільки в такому випадку боржник може звернутися до господарського суду з відповідною заявою в порядку ст. 117 ГПК України.

Враховуючи викладене, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що ухвала господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції ґрунтуються на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідають нормам матеріального та процесуального права, в той час як доводи касаційної скарги не ґрунтуються на положеннях наведеного вище законодавства та спростовуються матеріалами справи.

Відтак, правові підстави для зміни або скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 та ухвалу господарського суду міста Києва від 27.01.2015 у справі № 910/14601/13 залишити без змін.

Головуючий суддя:Н. Губенко
Судді: Т. Барицька
В. Картере