номер провадження справи 33/54/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015 Справа № 908/1702/15-г

Позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50; адреса для листування: 49027, м. Дніпропетровськ, а/с № 1800)

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (69014, АДРЕСА_1)

про стягнення заборгованості

Суддя Мірошниченко М.В.

При секретарі Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача - Суберляк Д.В. довіреність № 4007-О від 31.10.2012р.;

від відповідача - ОСОБА_3, довіреність № 549 від 25.03.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось в господарський суд Запорізької області із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором б/н від 03.03.2011р. в розмірі 43338,76 грн., у т.ч. 21941,73 грн. заборгованості за кредитом, 12486,85 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 6540,42 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 2369,76 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на приписах норм ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України і мотивовані тим, що 03.03.2011р. ФОП ОСОБА_1 було підписано і подано до ПАТ КБ «Приватбанк» заяву про відкриття поточного рахунку і картку зі зразками підпису, згідно якої відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 03.03.2011 р., та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору. Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг". Свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 22000,00 грн. Відповідач, в свою чергу, взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 10.02.2015р. у нього виникла заборгованість за кредитом в розмірі 21941,73 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 12486,85 грн. та заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 2369,76 грн. Також за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, відповідачу нарахована пеня в розмірі 6540,42 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлялася претензія від 24.10.2014р. вих. №10221ZPJCS00E з вимогою про погашення заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 03.03.2011р., яка відповідачем залишена без задоволення. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, позивач просить позов задовольнити.

Згідно Довідки автоматичного розподілу справи між суддями від 16.03.2015 р. справу № 908/1702/15-г призначено до розгляду судді Мірошниченко М.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.03.2015 р. порушено провадження у справі № 908/1702/15-г, справа призначена до розгляду по суті на 21.04.2015 р., від сторін витребувані документи і докази необхідні для розгляду справи.

В судовому засіданні 21.04.2015р. представник позивача надав пояснення по суті спору та відповів на питання суду.

Відповідач процесуальним правом на участь в судовому засіданні 21.04.2015р. не скористався. 20.04.2015р. від відповідача до суду надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи в порядку ст.69 ГПК України. Також, 20.04.2015р. від відповідача надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване зайнятістю представника відповідача в іншому судовому процесі.

20.04.2015р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що між сторонами не було укладено договору банківського обслуговування б/н від 03.03.2011р. Кредитні кошти за договором, на який посилається позивач, на умовах зазначених у позові, відповідач не отримував. З умовами та правилами, Тарифами банку не було ознайомлено відповідача. Позивачем не доведено укладення кредитного договору у письмовій формі та дотримання сторонами порядку його укладення. Сам лише факт наявності на сайті банку Умов і правил, Тарифів не дає підстав вважати, що вони є письмовим правочином (господарським договором) чи його частиною. Адже сторони правочину не засвідчували їх своїми підписами. Позивачем не надано доказів застосування відповідачем у спірних правовідносинах електронного цифрового підпису, а також доказів, що підтверджують цілісність електронного підпису та ідентифікацію підписувача. Розрахунок пені є неналежним. Відповідач також просить застосувати строки позовної давності до вимоги про стягнення пені.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.04.2015р. на підставі ст.69 ГПК України продовжено строк розгляду справи № 908/1702/15-г на 15 днів - до 02.06.2015р. Розгляд справи на підставі ст.77 ГПК України відкладено на 15.05.2015р.; від сторін витребувані докази, необхідні для розгляду справи.

В судовому засіданні 15.05.2015р. представники сторін підтримали доводи, викладені в позовній заяві у відзиві на неї. На підставі ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошено перерву на 26.05.2015р.

В судовому засіданні 26.05.2015р. представники сторін підтримали свої доводи, викладені в письмових поясненнях. На підставі ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошено перерву на 02.06.2015р.

В судовому засіданні 02.06.2015р. представники сторін підтримали доводи, викладені в позовній заяві, письмових і додаткових поясненнях. Від відповідача в судовому засіданні надійшла заява, згідно якої відповідачем підтверджено факт використання грошових коштів зі свого рахунку, відкритого в ПАТ «КБ «ПриватБанк» в сумі 21941,00 грн.

Фіксація судового процесу в судових засіданнях 15.05.2015р., 26.05.2015р. та 02.06.2015р. за клопотанням відповідача здійснювалась за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

В судовому засіданні 02.06.2015р. на підставі ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення господарського суду Запорізької області по справі № 908/1702/15-г.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, заслухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає передусім у вільному волевиявленні волі сторін на вступ у договірні відносини.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 179 ГК України закріплено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

У статті 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України закріплено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Як випливає з матеріалів справи, 03.03.2011р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ФОП ОСОБА_1 було підписано Заяву про відкриття поточного рахунку і картку із зразками підпису, згідно яких відповідач погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом складають Договір банківського обслуговування б/н від 03.03.2011р.

Підписавши документи, відповідач приєднався, погодився і зобов'язався виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, що разом складають Договір банківського обслуговування.

Виходячи з системного аналізу вищевказаних норм та змісту підписаного обома сторонами договору, суд приходить до висновку, що Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи ПриватБанку, розміщені за наведеним у договорі посиланням на сайт банку, є невід'ємною частиною договору, тому не визначення умов нарахування та розміру процентів за користування кредитом, пені і комісії саме в тексті документів, наданих позивачем відповідачеві на підпис у паперовому вигляді - в заяві про відкриття поточного рахунку від 03.03.2011р. - не є підставою для висновку про те, що вказані умови в договорі відсутні, або ж щодо недодержання сторонами письмової форми укладення правочину. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною, зокрема, в постановах від 06.08.2014р. у справі № 922/2798/13 та від 11.08.2014р. у справі № 922/100/14.

За своєю правовою природою укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ФОП ОСОБА_1 договір є змішаним, тобто договором банківського рахунку та кредитного договору.

Посилання відповідача на непідтвердженість факту укладення між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідного договору, є безпідставним і спростовується матеріалами справи.

Як вбачається із Заяви про відкриття поточного рахунку від 03.03.2011 р. позивач (банк) при наявності вільних грошових ресурсів здійснює обслуговування кредитного ліміту клієнта за рахунок грошових коштів в межах ліміту, про розмір якого банк повідомляє клієнту на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоюи електронного зв'язку банку і клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентується Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом із цією заявою складають Договір банківського обслуговування.

Відповідно до п.3.2.1.1.16 «Умов та правил надання банківських послуг» (далі за текстом - Умови) при укладенні договорів та угод, або здійсненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до цих Умов (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів та відбитку печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або в формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом першого підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до їх укладення у письмовій формі.

Статтею 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» встановлено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму.

Дослідивши Заяву про відкриття поточного рахунку і картку із зразками підпису від 03.03.2011 р., Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи ПриватБанку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування б/н від 03.03.2011 р., суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою даний Договір є кредитним договором, до якого застосовуються положення параграфів 1 та 2 глави 71 Цивільного кодексу України, та договором банківського рахунку, до якого застосовуються положення гл. 72 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 1066, 1067 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно ст.1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

В силу ч.1 ст.1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, укладений між сторонами договір у даній справі складається із заяви про відкриття поточного рахунку та Умов і Правил надання банківських послуг, які оприлюднені через офіційний сайт банку. При цьому, зазначений договір підписаний обома сторонами в установленому законом порядку, сторонами не оспорювався та не визнаний недійсним.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до умов зазначеного договору, відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт банк, Інтернет клієнт банк, sms повідомлення або інших), що визначено і врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг.

Кредитний ліміт у відповідності до п.3.2.1.1.5 "Умов та правил надання банківських послуг" представляє собою суму грошових кошів, в межах якої банк здійснює оплату розрахункових документів клієнта понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку. Ліміт розраховується згідно затвердженої внутрішньобанківської методики на підставі даних про рух грошових коштів по поточному рахунку, платоспроможності, кредитної історії та інших показників.

Згідно з п. п. 3.2.1.1.1 Умов, кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту (далі - ліміт). Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, sms - повідомлення або інші). Банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, що застосовується в проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових коштів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку.

Відповідно до п. 3.2.1.1.3 зазначених Умов, кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди.

Пунктом 3.2.1.1.8 Умов передбачено, що проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, чи у будь-якій іншій формі - "Угода").

Ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши Угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (п. 3.2.1.1.6 Умов).

Періодом безперервного користування кредитом, відповідно до п. 3.2.1.1.11 Умов, є період часу, протягом якого безперервно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку. Період безперервного користування "кредитним лімітом на поточному рахунку" - не більш ніж 35 днів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач прийняті на себе зобов'язань за Договором банківського обслуговування б/н від 03.03.2011 р. щодо встановлення кредитного ліміту виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 22000,00 грн.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 17.02.2015р. №08.7.0.0.0/26, починаючи з 03.03.2011р. відповідачу був встановлений кредитний ліміт в розмірі 10000,00 грн., з 23.03.2011р. - в розмірі 9700,00 грн., з 23.05.2011р. - в розмірі 10000,00 грн., з 25.10.2012р. - в розмірі 15000,00 грн., з 04.03.2013р. - в розмірі 20000,00 грн., з 13.03.2013р. - в розмірі 22000,00 грн., з 01.03.2014р. - в розмірі 22000,00грн., з 02.03.2014р. - в розмірі 21941,73 грн.

Факт кредитування рахунку на підставі Договору банківського обслуговування б/н від 03.03.2011 р. відповідачем не спростований.

Заявою від 01.06.2015р. відповідач підтвердив ту обставину, що користувався грошовими коштами зі свого рахунку, відкритого в ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 21941 грн.

При цьому суд зауважує, що будь-яких доказів того, що сума 21941,73грн. є грошовими коштами, які належать на праві власності відповідачу, останнім не надано. Навпаки, матеріали справи свідчать, що сума 21941,73грн. грошових коштів була запозичена відповідачем у позивача - установи Банку внаслідок подачі відповідачем Заяви про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Вказані обставини свідчать саме про наявність між сторонами спору кредитних правовідносин.

В частині 2 ст. 1054 ЦК України зазначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Порядок розрахунків між банком та клієнтом встановлений в п. 3.2.1.4 Умов.

Так, згідно з п. 3.2.1.4.1 Умов, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована відсоткова ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа місяця поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця, розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою у розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У випадку необнулювання дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулюванню, на протязі 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулюванню, клієнт сплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулюванню. У випадку непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань при реалізації права банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 260 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань (п.п.3.2.1.4.1.1, 3.2.1.4.1.2, 3.2.1.4.1.3 Умов).

Під «непогашенням кредиту» мається на увазі невиникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.2.1.4.1.4 Умов).

Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється щодня, починаючи з дати утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту, на суму залишку по кредиту. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати (п. 3.2.1.4.9 Умов).

Пунктом 3.2.1.4.4 Умов встановлено обов'язок клієнта сплачувати банку винагороду за використання ліміту відповідно до п.п.3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9 % від суми максимального сальдо кредиту, яке існувало на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами.

Згідно до п.п.3.2.1.4.5 Умов, Клієнт сплачує Банку винагороду за користування кредитом згідно з п.п.3.2.1.4.4 (тобто у розмірі 0,9%). Сплата винагороди здійснюється в гривні.

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні строки, вони вважаються простроченими (п. 3.2.1.4.10 Умов).

Пунктом 3.2.1.1.3 Умов встановлено, що кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати відсотків та винагороди.

Відповідно до п. 3.2.1.2.2 Умов, клієнт зобов'язався: використовувати кредит з метою, вказаною в п. 3.2.1.1.1. даного розділу "Умов та правил надання банківських послуг"; сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитом згідно п.п. 3.2.1.4.1., 3.2.1.4.2., 3.2.1.4.3. (п. 3.2.1.2.2.2.); здійснювати погашення кредиту, отриманого в межах встановленого ліміту, не пізніше строку закінчення періоду безперервного користування кредитом, встановленого п. 3.2.1.1.11. (п. 3.2.1.2.2.3.); повернути кредит в строки, встановлені п. п. 3.2.1.1.10., 3.2.1.2.3.4., 3.2.1.2.2.17. (п.3.2.1.2.2.5.), сплатити Банку винагороду, тощо.

Відповідно до п. 3.2.1.2.3.4 Умов, банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування, вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

З наявних в матеріалах справи документів, зокрема, виписки з банківського рахунку ФОП ОСОБА_1 та розрахунку заборгованості, вбачається, що в результаті невиконання відповідачем зобов'язань за укладеним ним з ПАТ КБ «Приватбанк» Договором банківського обслуговування б/н від 03.03.2011 р., у відповідача станом на 10.02.2015 р. утворилась перед позивачем заборгованість по простроченому кредиту в сумі 21941,73 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 12486,85 грн., заборгованість по сплаті комісії в сумі 2369,76 грн., пеня в сумі 6540,42 грн.

01.11.2014р. позивачем на адресу відповідача була направлена претензія від 24.10.2014р. з вимогою про погашення заборгованості за Договором банківського обслуговування б/н від 03.03.2011р. в сумі 35957,67 грн. Посилаючись на умови договору, ст. 526 ЦК України, банк вимагав негайного погашення простроченої заборгованості в повному обсязі за реквізитами, встановленими умовами Договору.

Зазначену претензію відповідачем залишено без задоволення, що стало підставою для звернення позивача із позовом до суду.

Факт направлення позивачем відповідачу претензії підтверджується фіскальним чеком від 01.11.2014 р. №8451, описом вкладення до цінного листа від 01.11.2014р. та реєстром згрупованих потових відправлень №17748.

Відповідачем не надано доказів належного виконання ним прийнятих на себе зобов'язань за Договором банківського обслуговування б/н від 03.03.2011 р. в частині повного та своєчасного погашення кредитної заборгованості, сплати відсотків за користування кредитом та комісії.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем по простроченому кредиту в сумі 21941,73 грн., по простроченим відсоткам за користування кредитом в сумі 12486,85 грн. та по сплаті комісії в сумі 2369,76 грн. підтверджується матеріалами справи, є доведеним, відповідачем не спростований, а тому зазначені позовні вимоги підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з вимогами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як передбачено п. 3.2.1.5.1 Умов, при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань зі сплати процентів за користування кредитом, передбачених п., п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п. п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченої п., п. 3.2.1.2.2, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6, клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Згідно п. 3.2.1.5.4 Умов, нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.2.1.5.1, 3.2.1.5.2, 3.2.1.5.3, здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом.

При цьому, згідно з п. 3.2.1.5.7 Умов, строки позовної давності за вимогою про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

В п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що приписом ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Крім того, у відповідності до п. 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за правилами частини першої статті 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

У відповідності до ч.1 ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

З огляду на викладене, суд вважає, що обумовлені сторонами в Договорі банківського обслуговування б/н від 03.03.2011 р. період нарахування пені та строк позовної давності щодо стягнення пені у повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

У зв'язку з невиконанням ФОП ОСОБА_1 у строк зобов'язань з повернення кредиту, сплати відсотків та комісії за користування кредитом, позивачем, на підставі п.п. 3.2.1.5.1., 3.2.1.5.4. Договору банківського обслуговування б/н від 03.03.2011 р. нарахована пеня за період з 14.07.2011р. по 10.02.2015 р., в розмірі 6540,42 грн.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Судом приймається до уваги, що позивачем до матеріалів справи надано Розрахунок заборгованості за Договором б/н від 03.03.2011 р, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ФОП ОСОБА_1 станом на 10.02.2015 р., здійснений у відповідності до умов Договору, в якому відображено, зокрема, на яке порушене зобов'язання нараховано пеню, термін нарахування, сума, на яку здійснено нарахування та ставка пені. Контррозрахунок відповідача в матеріалах справи відсутній.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовної вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати: кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом, у розмірі 6540,42 грн.

Із зазначеним висновком погодився Вищий господарський суд України в постанові від 20.08.2013 р. у справі № 15/5007/1293/12 по аналогічному спору.

Посилання відповідача на можливість існування за станом на 03.03.2011р. іншої редакції Умов та правил і Тарифів, аніж тієї, на яку посилається позивач, суд вважає необґрунтованим, оскільки відповідачем не доведено і до матеріалів справи не надано доказів того, що на момент підписання сторонами заяви від 03.03.2011р. про відкриття поточного рахунку на сайті банку (на який міститься посилання в даній заяві) тексти Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку були викладені в іншій редакції, ніж та, що надана позивачем до суду, і що відповідно до цієї іншої редакції клієнт звільнявся б від відповідальності за порушення умов договору.

Відповідні посилання відповідача щодо можливості існування іншої редакції Умов та правил і Тарифів фактично ґрунтуються на припущеннях та не узгоджуються з презумпцією правомірності правочину (ст.204 ЦК України), а також не відповідає принципу належності і допустимості доказів (ст.34 ГПК України).

Відповідачем в ході судового розгляду справи не було доведено про наявність будь-яких перешкод для реалізації своїх прав як сторони договору у відповідності до ст.ст. 634, 638 ЦК України щодо вивчення умов договору, запропонованих позивачем (як у паперовому, так і в електронному вигляді) та вирішення питання стосовно приєднання до них.

Крім того, з тексту заяви про відкриття поточного рахунку від 03.03.2011р. не вбачається, що відповідач погоджується з Умовами та правилами і Тарифами виключно в тій редакції, яка міститься на сайті банку на момент підписання заяви. Тому, з урахуванням тієї обставини, що зазначені Умови та правила і Тарифи змінюються самим банком без погодження з клієнтами, та виходячи з системного аналізу ст.ст. 627, 634 ЦК України, суд вважає, що встановлення факту - в якій саме редакції діяли Умови та правила і Тарифи на момент підписання сторонами договору та на момент судового розгляду справи - не має значення для вирішення спору, оскільки відповідач, підписавши договір, фактично погодився з наявністю у банку права в односторонньому порядку встановлювати санкції за порушення умов договору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач доказів погашення заборгованості у повному обсязі суду не надав. Заперечення відповідача проти позову спростовуються вищевикладеними обставинами.

Таким чином позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст., ст. 22, 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: 69014, АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», (адреса: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна перемоги, буд. 50, код ЄДР 14360570) суму 21941 (двадцять одна тисяча дев'ятсот сорок одна) грн. 73 коп. заборгованості за кредитом, суму 12486 (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят шість) грн. 85 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, суму 6540 (шість тисяч п'ятсот сорок) грн. 42 коп. пені, суму 2369 (дві тисячі триста шістдесят дев'ять) грн. 76 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом та суму 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст.84 ГПК України 05.06.2015р.

Суддя М.В. Мірошниченко