ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2015 рокуСправа № 912/1390/15
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Макаренко Т.В. розглянув в засіданні суду матеріали справи № 912/1390/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго", від імені якого діє Кіровоградський міський район електричних мереж

до відповідача: Пологового будинку № 2 ім. "Святої Анни"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - управління охорони здоров'я Кіровоградської міської ради

про стягнення 16463,34 грн,

представники сторін:

від позивача - Кушнір Д.М. , довіреність № 185/07 від 25.12.14 ;

від відповідача - Чернуха А.В. , довіреність № 313/1-11 від 07.05.15 ;

від 3-ї особи - Гретченко Л.Л. , довіреність № 02/01-14 від 05.01.15.

Публічне акціонерне товариства "Кіровоградобленерго", від імені якого діє Кіровоградський міський район електричних мереж звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з пологового будинку № 2 ім. "Святої Анни" 4760,30 грн - пені, 1492,48 грн - 3% річних, 10210,56 грн - збитків від інфляції та судові витрати в сумі 1827,00 грн.

Відповідач у своєму відзиві № 314/1-11 від 08.05.2015 на позовну заяву позовні вимоги визнає частково з наступних причин:

пологовий будинок № 2 ім. "Святої Анни" підпорядкований управлінню охорони здоров'я Кіровоградської міської ради та являється комунальної власністю територіальної громади м. Кіровограда в особі Кіровоградської міської ради, а відповідно до положень Статуту пологового будинку № 2 ім. "Святої Анни" "заклад є бюджетною організацією і фінансується міським бюджетом згідно із затвердженими нормативами", "штатний розклад, фонд оплати праці працівників та видатки на утримання закладу затверджується управлінням охорони здоров'я Кіровоградської міської ради";

розрахунково-касове обслуговування відповідача здійснюється відповідно до "Порядку казначейського обслуговування міських бюджетів" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.08.2012 № 938 та договору на розрахункове касове обслуговування № 66 від 04.01.2012, укладеного між пологовим будинком № 2 та управлінням Державної казначейської служби України в м. Кіровограді Кіровоградської області;

за період з квітня по грудень 2012 договір про постачання електричної енергії № 30С від 18.12.2012 не діяв, а за період з 2012 -2015 відповідач споживав електричну енергію та здійснював оплату на підставі договорів про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти № 30С від 24.01.2012, № ТД-30С-2013 від 04.12.2012, № ТД-30-с-2014 від 11.03.2014, № ТД-30-С-2015 від 17.11.2014 (далі по тексту - тендерні договори), які укладені між сторонами за результатами проведених процедур державних закупівель, відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель", оскільки суми зазначені в цих договорах перевищували 100 тис. грн.

заперечуючи нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних відповідач вказує на те, що позивачем порушено норми ст. 253 Цивільного кодексу України;

щодо інфляційних нарахувань, відповідач вказує на порушення п. 8 Додатку до договору № 30С від 18.12.2012 та п. 4.1 тендерних договорів та не врахування роз'яснення п. 1.9 постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013: "якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначено до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 (частина 2 ст. 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі 31 липня 2014)";

також відповідач вважає, що позивачем при нарахуванні інфляційних втрат не враховано роз'яснення Інформаційного листа ВГСУ № 01-06/928/2012 від 17.07.2012.

Здійснивши свій перерахунок відповідач просить суд зменшити розмір пені нарахованої ПАТ "Кіровоградобленерго" пологовому будинку № 2 ім. "Святої Анни" до 1000,00 грн; задовольнити частково позовні вимоги ПАТ "Кіровоградобленерго" на загальну суму 9014,31, з яких інфляційні втрати - 6796,63 грн, пеня - 1000,00 грн, 3% річних - 1217,68 грн.

13.05.2015 відповідач подав письмові пояснення на підтвердження своїх доводів викладених у відзиві на позов та подав до матеріалів копії документів на підтвердження викладеного.

Позивач у своїх письмових поясненнях від 14.05.2015 вказує на те, що правовідносини у сфері постачання електроенергії та інших ресурсів ґрунтуються на нормах Цивільного та Господарського кодексах України, спеціальних законів в цій галузі, зокрема Закону України "Про електроенергетику". Відносно того, що договір № 30С від 18.12.2012 не діяв у період з квітня 2012 позивач вказує на те, що на той час діяв договір на постачання електричної енергії № 30С від 03.06.2004 укладений між сторонами, який пізніше було переукладено сторонами в договір на постачання електричної енергії № 30С від 18.12.2012.

У поясненнях № 354/1-11 від 22.05.2015 відповідач наполягає, що основними договорами, що регулюють відносини між сторонами є договори про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти № 30С від 24.01.2012, № ТД-30С-2013 від 04.12.2012, № ТД-30-с-2014 від 11.03.2014, № ТД-30-С-2015 від 17.11.2014, а не договір на постачання електричної енергії.

Третя особа - управління охорони здоров'я Кіровоградської міської ради підтримала доводи відповідача про що зазначено у письмових поясненнях № 1594 від 22.05.2015 та вказує на те, що позивачем безпідставно застосовано до договірних відносин сторін виключно умови договору на постачання електричної енергії, адже відповідач самостійна юридична особа лікувально - профілактичний заклад комунальної власності м. Кіровограда здійснює придбання товарів, робіт та послуг відповідно до норм Бюджетного, Цивільного, Господарського кодексів України, закону України "Про здійснення державних закупівель" на засадах свободи договору, конкурентного середовища у сфері державних закупівель, забезпечення раціонального та ефективного використання державних коштів.

З письмових пояснень позивача від 26.05.2015 вбачається, що останній вважає, що між сторонами можуть існувати договірні зобов'язання по двох договорах, разом з тим, предмет спору стосується допущення відповідачем порушення договірних зобов'язань саме за договором поставки електричної енергії і не стосуються договорів про закупівлю товарів за державні кошти, укладених відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель", який підтверджує дотримання процедури конкурсних торгів про закупівлю електричної енергії.

Відповідач у письмових поясненнях від 26.05.2015 № 363/1-11 повідомляє, що звертався до позивача з відповідними листами щодо перегляду розрахункового періоду враховуючи подекадне фінансування місцевих бюджетів та відповідно лікувальних закладів міста і внесення змін до договору до кінця 2015 року. Однак, позивач відмовив посилаючись на п. 6.11 Правил користування електричною енергією затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.2996.

29.05.2015 позивач звернувся до суду із листом № 2046/46 в якому вказує на погодження з розрахунком відповідача щодо інфляційних втрат та надає новий розрахунок в частині стягнення пені і 3% річних з врахування положень ст.ст. 258, 625 Цивільного кодексу України. Разом з тим, позивачем не подано відповідної заяви на підставі норм ст. 22 Господарського кодексу України про зменшення розміру позовних вимог.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, 3-ї особи, обговоривши усі обставини справи, оцінивши подані сторонами докази, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2012 між публічним акціонерним товариство "Кіровоградобленерго" в особі його структурного підрозділу Кіровоградський міський район електричних мереж (постачальник) та пологовим будинком №2 ім. "Святої Анни" (споживач) було укладено договір №30С про постачання електричної енергії (надалі по тексту - Договір від 18.12.2012), за умовами якого постачальник зобов'язався продати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача в межах дозволеної потужності 492 кВт, величини якої по площадках вимірювання та точок продажу визначені в п. 6 додатку "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач зобов'язався оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно умов цього договору.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2013 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії чи перегляд його умов (п. 9.4 Договору).

Порядок розрахунків сторони погодили у Додатку 1 до Договору від 18.12.2012.

Згідно з пунктом 1 Додатку 1 до Договору від 18.12.2012 розрахунковим вважається період з 17 числа місяця до такого ж числа наступного місяця. Обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат на дільниці мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності електромереж, визначається за "Актом про використану електричну енергію" за показниками розрахункових засобів обліку в точках обліку, перелік яких наведено в п. 7 додатку до договору "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії" (п.2 Додатку).

Споживач самостійно на протязі 5 операційних днів після дати отримання рахунку здійснює повний розрахунок за активну електричну енергію, фактично спожиту протягом розрахункового періоду, оплату за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплату нарахувань по протоколах порушень при користуванні електричною енергією, рахунків за надання послуг компенсації перетікання реактивної енергії, пеню, індекс інфляції та інші платежі, згідно з умовами цього договору (п. 8 Додатку).

Також між публічним акціонерним товариство "Кіровоградобленерго" в особі його структурного підрозділу Кіровоградського міського району електричних мереж (учасник) та пологовим будинком №2 ім. "Святої Анни" (замовник) укладено договори про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти № 30С від 24.01.2012 з додатковими угодами від 30.01.2012, від 23.04.2012 та від 19.12.2012 (на 2012 рік), строк дії договору з 01.01.2012 до 31.12.2012; № Тд-30С-2013 від 04.12.2012 з додатковими угодами від 25.01.2013, від 11.12.2013, від 25.12.2013, від 27.12.2013, від 17.02.2014, від 03.03.2014 (на 2013 рік), строк дії договору до 31.12.2013; № ТД-30-С-2014 від 11.03.2014 з додатковими угодами від 24.03.2014, від 11.08.2014, від 18.12.2014 (2013), строк дії договору з 01.04.2014 до 31.12.2014; № ТД-30-С-2015 від 17.11.2014 з додатковими угодами від 12.01.2015, від 09.02.2015, від 30.03.2015 (на 2015 рік) (надалі по тексту - тендерні договори), за умовами яких учасники зобов'язались у 2012, 2013, 2014, 2015 роках поставити замовнику товар (електричну енергію (код ДК 016-97-40.10.1) (далі - товар), а замовник - прийняти і оплатити такий товар. Пунктом 1.3 тендерних договорів сторони визначили кількість товару (послуг) на відповідні періоди. В розділі ІІІ даних договорів визначена ціна Договору у відповідності з тарифами затвердженими Постановою НКРЕ України.

Розрахунки проводяться шляхом: оплати замовником після пре'явлення учасником рахунка на оплату товару (роботи або послуги) та після підписання сторонами акта приймання передачі електричної енергії, на протязі 5 операційних днів після дати отримання рахунку, за обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії за показами розрахункових засобів обліку в точках обліку, визначається як сума добутків тарифу відповідного класу, який діяв на кінець розрахункового періоду, на обсяг електричної енергії, спожитої в розрахунковому періоді (п. 4.1 тендерних договорів).

Крім того, в п. 1.2 договору про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти № 30С від 24.01.2012 визначено, що кількість товарів, виконання робіт, надання послуг: зазначається в актах приймання-передачі товарної продукції за договором про постачання електричної енергії № 30С від 03.06.2004 (копію якого подано до матеріалів справи та строк дії якого закінчився ).

Розглядаючи даний спір господарський суд дійшов висновку, що правовідносини сторін регулюються як договором № 30С про постачання електричної енергії від 18.12.2012 року, так і Договорами про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до пункту 5.1. Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Згідно з положеннями вищезазначених Правил користування електричною енергією, одним з етапів укладання договору про користування електричною енергією є підключення та приєднання електроустановок споживача до електричних мереж енергопостачальної організації після виконання споживачем у повному обсязі технічних умов, проектної документації, оплати вартості підключення.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, утому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Умови Договору від 18.12.2012 свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором енергопостачання.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Саме договором № 30С про постачання електричної енергії від 18.12.2012 року (з додатками) врегульовані та деталізовані питання щодо умов постачання та споживання електроенергії.

Разом з тим, Договори про закупівлю товарів (робі або послуг) за державні кошти були укладені сторонами на виконання вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель (зі змінами), який встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти, оскільки відповідач є неприбутковою установою і вимоги цього Закону є для відповідача обов'язковими.

Вказаний Закон застосовується до всіх замовників на закупівлю товарів, робіт і послуг які повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень, а робіт - 300 тисяч гривень (частина перша статті 2 Закону).

Вказаними Договорами про закупівлю товарів (робі або послуг) за державні кошти було узгоджено порядок розрахунків за спожиту електроенергію, відмінний від "Порядку розрахунків" Додатку № 1 до Договору на поставку електроенергії.

За таких обставин, господарський суд погоджується з доводами відповідача, що при розгляді спору необхідно керуватись положеннями обох договорів.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ході розгляду спору судом встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з несплатою відповідачем наданих позивачем послуг по поставці електричної енергії у період з квітня 2012 по березень 2015 включно на загальну суму 1271232,14 грн (розрахунок заборгованості за період з 01.04.2012 по 31.03.2015 а.с. 83).

З наданих суду доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, що підтверджується актами про обсяг спожитої електроенергії з березня 2012 по березень 2015 (а.с 19-37), рахунками-фактурами з березня по листопад 2012, з січня 2013 по березень 2015 (а.с. 38-46), платіжними документами за період березень 2012 - березень 2015 (а.с. 47-82) та не заперечується сторонами.

Водночас, відповідач розрахувався за спожиту електроенергію не вчасно, тобто з порушення узгоджених сторонами строків.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Суд враховує, що за загальним правилом Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання безпосередньо сторонами відповідного договору, таким чином, пологовий будинок №2 ім. "Святої Анни", як сторона зобов'язальних відносин за Договором №30С від 18.12.2012 та Договорами про закупівлю товарів (робі або послуг) за державні кошти, самостійно відповідає за невиконання своїх зобов'язань.

Матеріали справи свідчать, що відповідач оплату за отриманий товар проводив із порушенням строків, встановлених умовами тендерних договорів, та не у повному обсязі, чим порушив п. 4.1 Договорів про закупівлю послуг за державні кошти та п. 2.3.3 Договору, п. 8 Додатку № 1 до договору від 18.12.2012р. (у ті періоди, в яких діяли договори), норми ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, що слугувало підставою для нарахування позивачем пені в сумі 4760,30 грн за період з 01.04.2014 по 31.03.2015, та приписи ст. 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування та стягнення інфляційних збитків та 3% річних, а саме: 10 210,56 грн інфляційних втрат за період з 01.04.2012 по 31.03.2015 та 3% річних в сумі 1492,48 грн за період з 01.04.2012 по 31.03.2015.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Позивачем нараховано пеню в розмірі 4760,30 грн за період з 01.04.2014 по 31.03.2015.

Господарський суд враховує, що ПАТ "Кіровоградобленерго" подано до справи новий розрахунок пені, враховуючи заперечення відповідача зазначені у відзиві на позов, норми ст.ст. 258, 625 Цивільного кодексу України та з врахуванням умов Договорів про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти (п. 7.2), відповідно до якого сума пені складає 3757,06 грн за період з квітень 2014 - березень 2015.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що позивачем правильно визначено період для нарахування пені, однак помилково визначена у позовній заяві сума пені в розмірі 4760,30 грн, що підтверджується новим розрахунком за 29.05.2015. З огляду на вказане, позовні вимоги про стягнення пені за період з 01.04.2014 по 31.03.2015 заявлені правомірно частково, на суму 3757,06 грн.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України господарському суду надано право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Господарський суд враховує, що відповідачем по справі заявлене клопотання щодо зменшення розміру пені, з посиланням, зокрема, на ті обставини, що основними причинами виникнення заборгованості за поставлену електричну енергію є

- неналежне фінансування місцевого фінансового органу - Кіровоградської міської ради (місцевого бюджету) та як результат недофінансування головного розпорядника полового будинку № 2 - управління охорони здоров'я Кіровоградської міської ради;

- зволікання з оплати зі сторони Управління Державної казначейської служби України у м. Кіровограді;

- бездіяльність Кіровоградської міської ради, якій підпорядкований пологовий будинок № 2, у питанні сприяння звільнення боржника від нарахованих позивачем штрафних санкцій та річних;

- неприбутковість відповідача, що є комунальною організацією, який підпорядкований, управлінню охорони здоров'я Кіровоградської міської ради Міністерства охорони здоров'я України, та являється комунальною власністю територіальної громади м. Кіровограда в особі Кіровоградської міської ради, що позбавляє відповідача можливості брати будь-які фінансові кредити для здійснення оплати за спожиту електроенергію, у випадку неналежного фінансування з місцевого бюджету;

- неможливість сплатити нараховану пеню, інфляційні втрати, річні з інших видатків на утримання відповідача, чи фонду на оплату праці, використовуючи загальне правило заміни грошей як їх юридичної властивості, оскільки для бюджетної організації це є фінансовим порушенням, а саме нецільовим використання бюджетних коштів;

- відсутність в період з 2012-2014 р.р. відповідного фінансування на оплату нарахованих штрафних санкцій та обмеження запровадженні в 2015 "Порядок та умови надання медичних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам", що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.01.2015 № 11.

Суд погоджується з доводами відповідача та враховує ступінь виконання зобов'язання пологовим будинком № 2, добросовісну поведінку відповідача в своєчасному отриманні рахунків-фактур від позивача та передачу їх на оплату в казначейську службу, здійснення оплати за спожиту електроенергію на протязі від одного до двох тижнів з дня отримання рахунків та повної відсутності заборгованості за спожиту електроенергію станом на 01.04.2015, повну фінансову залежність пологового будинку № 2 від місцевого бюджету, не прибутковість відповідача як бюджетної організації, а також те, що вказані обставини призвели до виникнення заборгованості у відповідача та неможливості своєчасно розрахуватися за спожиту електроенергію.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд також враховує положення підпункту 3.17.4. пункту 3.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, заявленої до стягнення з відповідача, господарський суд враховує: ступінь виконання боржником зобов'язань за договором поставки електричної енергії, доводи відповідача що причиною неналежного виконання зобов'язання відповідачем є повна фінансова залежність пологового будинку № 2 від місцевого бюджету, не прибутковість відповідача як бюджетної організації. Враховується також строк прострочення виконання зобов'язання, вжиття відповідачем всіх можливих заходів для погашення заборгованості перед позивачем (добросовісна поведінка відповідача).

Отже, господарський суд вважає, що даний випадок є винятковим та зменшує розмір пені до 1000,00 грн. В іншій частині позовних вимог про стягнення пені господарський суд відмовляє.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем нараховано 3% річних в сумі 1492,48 грн за період з 24.04.2014 по 31.03.2015.

Господарський суд враховує, що позивач подано до справи новий розрахунок 3% річних, враховуючи заперечення відповідача зазначені у відзиві на позов та норми ст.ст. 258, 625 Цивільного кодексу України відповідно до якого сума 3% річних складає 1478,82 грн за період з квітень 2014 - березень 2015.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що позивачем правильно визначено період для нарахування 3% річних, однак помилково визначена у позовній заяві сума 3% річних в розмірі 1492,48 грн, що підтверджується новим розрахунком за 29.05.2015. З огляду на вказане, позовні вимоги про стягнення 3% річних за період з 24.04.2014 по 31.03.2015 підлягаю задоволенню частково на суму 1478,82 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних, господарський суд відмовляє.

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, господарський суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями пунктів 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму інфляційних втрат за період з квітня 2012 по березень 2015, що складає 10210,56 грн. Відповідач заперечив проти нарахування суми інфляційних втрат вказуючи на невірний розрахунок що вбачається із відзиву на позов.

Розглядаючи спір в цій частині госопдарський суд враховує норми ст. 625 Цивільного кодексу України, роз'яснення Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 господарський суд погоджується з доводами відповідача та враховує наступне.

Здійснюючи розрахунок інфляційний втрат позивачем помилково не враховано, що часткові проплати відповідача здійснювались кожного місяця як з 1 по 15 числа відповідного місяця та і з 16 по 31. Отже інфляційні втрати розраховуються з врахуванням погашення заборгованості здійсненої відповідачем з 1 по 15 день відповідного місяця і тоді інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця, що відповідач і відобразив у своєму конррозрахунку, який господарський суд вважає правомірним та з яким погодився і сам позивач, що вбачається із пояснень від 29.05.2015.

З огляду на вказане, господарський суд частково задовольняє вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат на суму 6796,63 грн грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат, господарський суд відмовляє.

Таким чином, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 6796,63 грн - інфляційних втрат, 1000,00 грн - пені, 1478,82 грн - 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та норм Закону України "Про судовий збір" судові витрати на судовий збір в сумі 1827,00 грн покладаються на відповідача.

На підставі вказаного та керуючись ст.ст. 33,34,44,49, 82-85 , 116, 117 ГПК України, Законом України "Про судовий збір", господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з пологового будинку № 2 ім. "Святої Анни" (25002, м. Кіровоград, вул. Щорса, 1, ) на користь публічне акціонерне товариство "Кіровоградобленерго" (25012, м. Кіровоград, пр. Комуністичний, 15, ), від імені якого діє Кіровоградський міський район електричних мереж (25001, м.Кіровоград, вул. В. Перспективна, 78) 1000 грн - пені, 1478,82 грн - 3% річних , 6796,63 грн - збитків від інфляції та судовий збір в сумі 1827,00 грн на п/р 0865 у ПАТ "Перший інвестиційний банк" міста Кіровограда, МФО 300506, .

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили та направити стягувачу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 03.06.2015.

Суддя Т. В. Макаренко