Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

Іменем України

від 02 червня 2015 року у справі №927/613/15

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г.

розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/613/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова Аграрна

Компанія», вул. Мельникова,12, м. Київ,04050

до відповідача: Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське»

Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної

академії аграрних наук України, с. Ягідне, Чернігівський район,

Чернігівська область, 15562

про стягнення 635697грн.34коп.

за участю представників сторін:

від позивача: Цецика І.М. (довір.пост. №7 від 12.03.2015)

від відповідача: Поляка Г.В. - директора, наказ №264-к від 30.10.2013, Шекери А.А. (довір.№45 від 02.06.2015).

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 400644грн.01коп. боргу по оплаті вартості товару, переданого по видаткових накладних №812 від 23.04.2012, №918 від 07.05.2012, №988 від 18.05.2012, №1106 від 18.05.2012, №1166 від 30.05.2012, №1154 від 31.05.2012, а також про стягнення 35119грн.67коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 27.04.2012 по 21.04.2015 та 199933грн.66коп. інфляційних нарахувань, обчислених за період з травня 2012 року по березень 2015 року включно.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язання в частині оплати товару, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу №ПТМЦ-01/03/12-29 від 01.03.2012.

Відповідач у відзиві на позов на підставі ст.78 Господарського процесуального кодексу України позовні вимоги в частині суми основного боргу визнає, та посилаючись на скрутне матеріальне становище просить не застосовувати нараховані позивачем проценти річних та інфляційні нарахування, або зменшити їх розмір.

В судовому засіданні, яке відбулося 02.06.2015, прийняли участь уповноважені представники сторін.

В зв'язку із задоволенням судом клопотань сторін про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу, хід судового засідання відображений в протоколі.

Подане позивачем клопотання про залучення до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національної академії аграрних наук України, судом відхиляється, оскільки позивачем достатньо не обґрунтовано на які права або обов'язки Академії щодо однієї із сторін може вплинути рішення по даній справі.

Згідно з ч.5 ст.78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи сторін, суд приходить до висновку, що дії відповідача по визнанню позовних вимог в частині заявленої до стягнення суми основного боргу не суперечать чинному законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, в зв'язку з чим позов в частині стягнення 400644грн.01коп. належить задовольнити, враховуючи таке:

01 березня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова Аграрна Компанія» (позивач у справі, продавець за договором) та Державним підприємством «Дослідне господарство «Чернігівське» Національної академії аграрних наук України (відповідач у справі, покупець за договором) укладено договір №ПТМЦ-01/03/12-29 (далі за текстом рішення - договір), за умовами якого позивач зобов'язався поставити та передати у власність відповідача, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався прийняти і сплатити за товарно-матеріальні цінності (товар) згідно специфікацій на кожну окрему партію на умовах даного договору.

В розділі 2 договору сторонами визначено, що ціна, кількість, асортимент товару, базис та умови поставки вказуються у специфікаціях на кожну окрему партію товару, які є невід'ємною частиною цього договору (п.2.1.). В ціну товару входить вартість тари, упаковки, маркування та навантаження товару на базисі поставки (п.2.2.). Загальна вартість договору визначається за підсумком вартості всіх товарів, які поставлені на підставі цього договору та специфікацій до нього (п.2.3.). В пункті 2.4. договору сторонами встановлений порядок оплати товару, відповідно до якого покупець прийняв на себе зобов'язання провести оплату за поставлений товар в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Оплату за товар покупець проводить протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури згідно з замовленням покупця. Для проведення оплати продавець зобов'язався надати покупцю рахунок-фактуру, виписану на покупця, видаткову та податкову накладні.

Відповідно до п.3.1. договору продавець зобов'язувався здійснювати поставку товару на підставі замовлення на умовах, які вказуються у специфікаціях на кожну окрему партію товару.

Крім того в договорі містяться умови щодо кількості та якості товару, гарантії, майнової відповідальності, визначення форс-мажорних обставин.

Згідно з п.9.1. договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2012 року.

Як вбачається з наданої до матеріалів справи копії примірника договору №ПТМЦ-01/03/12-29 від 01.03.2012, останній підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що за умовами цього договору свідчить про набрання ним чинності.

Доказів визнання недійсним вказаного договору в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано.

Аналіз змісту та суб'єктного складу договору №ПТМЦ-01/03/12-29 від 01.03.2012 свідчить, що у зв'язку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини поставки, які регулюються нормами §1 глави 30 Господарського кодексу України та §3 глави 54 Цивільного кодексу України. При цьому, суд звертає увагу на те, що визначення сторонами даного договору як договору купівлі-продажу не впливає на визначення суті правовідносин, які фактично виникли між сторонами.

За змістом ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.6 ст.265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов договору та складеної і підписаної сторонами специфікації №1-33Р від 03.04.2012, позивачем передано відповідачу по видатковій накладній №812 від 23.04.2012 товар - засоби захисту рослин загальною вартістю 88741грн.

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу №ПТМЦ-01/03/12-29 від 01.03.2012 позивач передав відповідачу по видаткових накладних №918 від 07.05.2012, №988 від 18.05.2012, №1106 від 18.05.2012, №1166 від 30.05.2012, №1154 від 31.05.2012 товар загальною вартістю 312452грн.52коп.

Всього відповідачу було передано товар на загальну суму 401193грн.52коп.

Про отримання відповідачем товару свідчать відбитки печатки відповідача та підписи представників відповідача на вищевказаних накладних, повноваження яких на отримання цінностей від позивача для відповідача підтверджуються довіреностями №46/2 від 23.04.2012, №51 від 07.05.2012, №18/1 від 18.05.2012, №57/2 від 30.05.2012.

Крім того, відповідачем факт отримання товару від позивача не заперечується.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином виконано взяте на себе за договором зобов'язання.

Як стверджується позивачем та не заперечується відповідачем, останнім було повернуто позивачу товар на суму 549грн.51коп.

Таким чином, загальна вартість отриманого відповідачем товару становить 400644грн.01коп.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідач зобов'язався здійснювати розрахунки за поставлений товар протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення позивачем рахунку-фактури. Позивачем надані суду копії рахунків на оплату №1072 від 12.04.2012, №1252 від 03.05.2012, №1078 від 07.05.2012, №1141 від 18.05.2012, №1263 від 30.05.2012, №1324 від 31.05.2012, на яких відсутні відомості щодо моменту їх отримання відповідачем. Проте суд приймає до уваги, що відповідно до п.2.5. договору позивач зобов'язувався надавати відповідачу разом з видатковою накладною й рахунок-фактуру. Видаткові накладні підписані представникамм відповідача без заперечень щодо відсутності рахунків-фактур, а відтак суд приходить до висновку, що рахунки-фактури були передані відповідачу одночасно з товаром та іншими товаросупровідними документами.

Отже, враховуючи умови договору та момент отримання відповідачем товару разом з рахунком на оплату, відповідач повинен був розрахуватися за товар в такі строки: по видатковій накладній №812 від 23.04.2012 - до 26.04.2012 включно, по видатковій накладній №918 від 07.05.2012 - до 11.05.2012 включно, по видатковій накладній №988 від 18.05.2012 - до 23.05.2012 включно, по видатковій накладній №1106 від 18.05.2012 - до 23.05.2012 включно, по видатковій накладній №1166 від 30.05.2012 - до 04.06.2012 включно, по видатковій накладній №1154 від 31.05.2012 - до 05.06.2012 включно.

Оскільки відповідач визнає наявність заборгованості в сумі 400644грн.01коп., і, як встановлено судом вище, таке визнання не суперечить чинному законодавству та не порушує прав і інтересів третіх осіб, тому суд позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнає обґрунтованими, в зв'язку з чим з відповідача належить стягнути 400644грн.01коп. боргу.

Позивач, з посиланням на приписи ст.625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача 35119грн.67коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 27.04.2012 по 21.04.2015, та 199933грн.66коп. інфляційних нарахувань, обчислених за період з травня 2012 по березень 2015.

Відповідно до вказаної статті Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, має на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із змісту договору вбачається, що сторонами інший розмір процентів річних як відповідальність за порушення грошового зобов'язання не встановлений, тому судом застосовується розмір, визначений у ст.625 Цивільного кодексу України.

Здійснивши перевірку правильності нарахування процентів річних, суд встановив, що при їх обчисленні позивачем не враховано строк оплати товару по видатковій накладній №918 від 07.05.2012, а відтак сума процентів річних становить 35116грн.54коп.

Перевірка правильності нарахування інфляційної складової боргу свідчить, що арифметично інфляційні обчислені вірно з урахуванням фактичних обставин. Розмір інфляційної складової боргу за прострочення оплати відповідачем вартості отриманого ним товару за період з травня 2012 року по березень 2015 року становить 199933грн.66коп.

В силу ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодекс України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем належним чином своїх зобов'язань по оплаті отриманого товару, суд доходить висновку про правомірність вимог позивача в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, але ці вимоги належить задовольнити частково в частині трьох процентів річних та повністю в частині інфляційних.

Заява відповідача про незастосування до нього відповідальності у вигляді сплати процентів річних та інфляційних нарахувань або зменшення їх розміру судом залишається без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Водночас, інфляційні нарахування та три проценти річних, які встановлені ст.625 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та у отриманні від боржника компенсації за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Відтак суми інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, які підлягають стягненню з боржника, не можуть бути зменшені судом.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 193, 265 Господарського кодексу України, ст. 530, 610, 612, 625 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України, Чернігівська область, Чернігівський район, с. Ягідне (ідентифікаційний код 00415712, р/р 9624 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова Аграрна Компанія», м. Київ, вул.Мельникова, 12, (ідентифікаційний код 37469662, р/р 6255 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023) 400644грн.01коп. боргу, 199933грн.66коп. інфляційних нарахувань, 35116грн.54коп. трьох процентів річних, 12713грн.88коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено та підписано 08 червня 2015 року.

Суддя Т.Г. Оленич

.