РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2015Справа №904/1574/15

За позовом Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління»

Дніпропетровської міської ради

До Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

Про стягнення 141 114,59 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Концевий В.Р. - по дов. № 37/2-04 від 12.01.2015

Соболевський В.М. - по дов. № б/н від 30.04.2015

від відповідача Городенко А.А. - по дов. № 1583 від 03.12.2014

Нечай О.Ю.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Дніпропетровської області були передані позовні вимоги Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 141 114,59 грн. основного боргу, який виник внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань згідно договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів № 1978 від 28.11.2012.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2015 порушено провадження у справі з присвоєнням № 904/1574/15.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2015 справу № 904/1574/15 направлено за встановленою підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи Господарського суду Дніпропетровської області № 904/1574/15 були отримані Господарським судом міста Києва 10.04.2015 та згідно автоматизованої системи документообігу суду передані на розгляд судді Сіваковій В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 904/1574/15 справу призначено до розгляду на 12.05.2015.

Відповідачем 12.05.2015 до відділу діловодства суду подано заяву, в якій зазначає, що позивачем не було дотримано вимог ст. 56 Господарського процесуального кодексу України та відповідачем досі не було отримано копії позовної заяви та доданих до неї документів, про що було повідомлено Господарський суд Дніпропетровської області.

Суд з приводу даної заяви вважає за необхідне відзначити наступне

Відповідно до статті 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Докази відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів повинні додаватись до позовної заяви (п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України).

В матеріалах справи міститься поштова квитанція № 0081 від 26.02.2015 та відповідний опис вкладення кореспонденції у цінний лист від 26.02.2015, які свідчать про надіслання позивачем копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача: АДРЕСА_1, яка значиться у договорі № 1978 від 28.11.2012.

Таким чином, в матеріалах справи містяться належні докази надіслання позивачем на адресу відповідача копії позовної заяви та доданих до неї документів.

При цьому положеннями Господарського процесуального кодексу України не передбачено надання доказів отримання стороною у справі кореспонденції, а лише докази надіслання.

В судовому засіданні 12.05.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 21.05.2015.

Позивачем 21.05.2015 до відділу діловодства суду відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 162 967,02 грн. боргу.

Відповідач у поданому 21.05.2015 до відділу діловодства суду відзиві проти позову заперечує та зазначає наступне. З моменту укладення договору відповідач належно та добросовісно виконував свої обов'язки щодо своєчасної сплати та користування рекламними засобами. Станом на 22.10.2014 позивачем було демонтовано всі до жодної рекламної конструкції відповідача у кількості 121 одиниці, що підтверджується актами примусового демонтажу рекламних засобів від 08.10.2014, від 09.10.2014, від 20.10.2014, від 21.10.2014, від 22.10.2014. Внаслідок примусового демонтажу відповідачу завдано значної матеріальної шкоди. оскільки відповідач був позбавлений єдиного джерела доходів. Оскільки відповідач була позбавлена можливості користуватись виділеними їй місцями для розташування рекламних конструкцій, підстави для нарахування плати за договором відсутні. Крім того, звертає увагу на те, що 15.11.2014 договір про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів № 1978 від 28.11.2012 було розірвано позивачем достроково, про що відповідача було повідомлено листом № 1460/2-04 від 07.11.2014. З огляду на викладене вважає вимоги позивача незаконними та безпідставними.

В судовому засіданні 21.05.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.11.2012 між Комунальним підприємством «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради (підприємство) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (розповсюджувач) було укладено договір про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів № 1978 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору підприємство на підставі дозволів на розміщення зовнішньої реклами, наданих розповсюджувачу зовнішньої реклами рішеннями виконкому міської ради, надає розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування місця для розташування рекламних засобів (РЗ), які перебувають у комунальній власності, а розповсюджувач зовнішньої реклами розташовує рекламні засоби згідно з виданими дозволами та здійснює оплату за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено кошти за право тимчасового користування місцями для розміщення РЗ, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за період з серпня 2014 року по березень 2015 року в розмірі 162 967,02 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з п. 1.2. договору місця розташування рекламних засобів зазначені в додатку, що є невід'ємною частиною цього договору. Всі необхідні відомості щодо місця розташування рекламного засобу та його конструкції наводяться в дозволі на розміщення зовнішньої реклами.

З 2-х додатків до договору вбачається, що відповідачу було передано в користування місця розташування рекламних засобів у кількості 121 одиниць.

Відповідно до п. 4.1. договору ціною цього договору є розмір плати за тимчасове користування. Розмір плати обчислюється відповідно до Положення про порядок оплати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів у місті Дніпропетровську, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради № 29/5 від 18.02.2004 зі змінами (рішення Дніпропетровської міської ради № 37/15 від 14.09.2011). У разі внесення міською радою змін та доповнень до цього Положення, що стосуються визначення розміру плати, підприємство в односторонньому порядку здійснює перерахунок з моменту внесення таких змін та доповнень (якщо іншу дату не зазначено у рішенні міської ради) та самостійно корегує розмір плати.

Згідно з п. 4.2. договору нарахування плати за тимчасове користування місцем розташування рекламного засобу здійснюється з дати прийняття виконкомом міської ради рішення про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Пунктом 4.3. договору визначено, що плата здійснюється щомісячно за поточний місяць (якщо інший період оплати не обумовлено сторонами додатково) згідно з рахунком, своєчасно одержаним у підприємстві, протягом трьох робочих днів з дати його одержання. Розповсюджувач зовнішньої реклами зобов'язаний одержати рахунок у підприємстві не пізніше триденного терміну після закінчення попереднього періоду оплати. У разі неявки розповсюджувача до підприємства для одержання рахунку, рахунок може бути надісланий розповсюджувачу факсом або поштою.

У разі надіслання поштою рахунок вважається отриманим, якщо його надіслано за повідомленою розповсюджувачем зовнішньої реклами письмово поштовою адресою, а у разі якщо поштова адреса не відома, за адресою місцезнаходження (місця проживання), зазначеною в цьому договорі, в тому числі у випадку відсутності розповсюджувача зовнішньої реклами за такою адресою або неотримання ним кореспонденції, що надійшла, з інших причин.

Позивачем на виконання умов договору сформовано наступні рахунки: № Р-3471 від 15.08.2014 на суму 21 852,43 грн., № Р-3801 від 09.09.2014 на суму 21 852,43 грн., № Р-4226 від 17.10.2014 на суму 21 852,43 грн., № Р-4363 від 03.11.2014 на суму 10 926,22 грн., № Р-4665 від 27.11.2014 на суму 10 926,22 грн., № Р-4692 від 01.12.2014 на суму 21 852,43 грн., № Р-81 від 13.01.2015 на суму 21 852,43 грн., № Р-493 від 03.02.2015 на суму 21 852,43 грн., № Р-1155 від 18.03.2015 на суму 21 852,43 грн.

Відповідно до п. 8.1. договору останній може бути розірваний достроково підприємством шляхом односторонньої відмови від договору, зокрема у разі несплати (в тому числі частково) за тимчасове користування місцем розташування рекламного засобу протягом двох місяців після закінчення встановленого строку платежу.

Згідно з п. 8.2. договору підприємство повідомляє в письмовій формі розповсюджувача зовнішньої реклами про розірвання договору. Це повідомлення вважається отриманим у разі дотримання умов щодо надіслання та отримання кореспонденції, зазначених в другому абзаці п. 4.3 цього договору. Розповсюджувач зовнішньої реклами повинен не пізніше п'яти днів після дати розірвання договору здійснити демонтаж рекламного засобу за актом демонтажу, відновите пошкоджені елементи благоустрою згідно з п. 3.11 договору та погасити всю заборгованість підприємству з оплати за тимчасове користування місцем розташування рекламного засобу.

Як свідчать матеріали справи позивач звернувся до відповідача із заявою 1460/2-04 від 07.11.2014 про розірвання договору, в якій повідомляв що у разі несплати заборгованості в розмірі 64 631,08 грн. у строк до 15.11.2014 договір розривається достроково з 15.11.2014.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 статті 651 Цивільного кодексу України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Враховуючи, що заява позивача про розірвання договору отримана відповідачем та містить вказівку на дату розірвання договору з 15.11.2014, суд приходить до висновку, що договір є розірваним з 15.11.2014.

Відповідно до п. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Отже, у позивача відсутні правові підстави для нарахування відповідачу плати за користування місцями розташування зовнішньої реклами після розірвання договору.

Відповідно до п. 3.1. договору розповсюджувач зобов'язався своєчасно і в повному обсязі вносити на розрахунковий рахунок підприємства плату за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів згідно з розділом 4 цього договору.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, відповідач не виконав своїх обов'язків щодо внесення плати за право тимчасового користування місцями для розміщення РЗ, в результаті чого виникла заборгованість за період з серпня по листопад 2014 року, яка становить 64 631,08 грн.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу за місця для розміщення зовнішньої реклами в сумі 64 631,08 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки борг нарахований за період після розірвання договору.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стосовно посилань відповідача на те, що з 22.10.2014 були демонтовані всі 121 одиниця рекламних засобів, а тому відсутні підстави для нарахування плати, слід зазначити, що згідно з п. 4.4. договору розповсюджувач зовнішньої реклами не звільняється від оплати у разі відсутності рекламного засобу на місці, щодо якого видано дозвіл на розміщення зовнішньої реклами.

Таким чином, позовні вимоги Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради (49005, м. Дніпропетровськ, просп. Гагаріна, 13/15, ) 64 631 (шістдесят чотири тисячі шістсот тридцять одна) грн. 08 коп. основного боргу, 1 292 (одна тисяча двісті дев'яносто дві) грн. 62 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 28.05.2015.

Суддя В.В.Сівакова