ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 р. Справа № 917/893/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРКС.КАПІТАЛ", 36020, м. Полтава, вул.1100-річчя Полтави, буд.14а/22

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус", 36003, м. Полтава, вул. Фрунзе, 225, Ветеринарна, 22

про стягнення грошових коштів у сумі 50 000,00 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: Пузаков М.М.;

від відповідача: Голосний Е.В.

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України та повідомив дату складання повного тексту рішення (09.06.2015 р.).

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача платежу згідно з договором про надання фінансових послуг факторингу №1/20-06/2014 від 20.06.2014 р. в розмірі 50000,00 грн.

Представник позивача на позовних вимогах наполягає з мотивів, зазначених у позовній заяві та надав витребувані судом документи.

Представник відповідача позовні вимоги усно визнає та посилається на скрутне матеріальне становище, про яке зазначено у відзиві на позовну заяву (а.с. - 116-118).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив:

30 травня 2013 р. ПРАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "СТАТУС" було видано поліс ОСЦПВВНТЗ серії АС №4459632 (копія, а.с. - 47) Васалатію Валерію Валерійовичу, для забезпечення його цивільно-правової відповідальності як власника транспортного засобу Тойота Селіка (д.н. У1953ВІ, 1990 р.в., номер кузова 3).

Як вбачається з матеріалів справи, 7 лютого 2014 р. за вищевказаним полісом ОСЦПВВНТЗ Серії АС №4459632 в місті Києві, по вул. Ревуцького наступила страхова подія, про яку Васалатієм В.В. було повідомлено цього ж дня (докази повідомлення в матеріалах справи, копія, а.с - 35).

На підставі розслідування вищевказаного страхового випадку було складено Страховий акт № - АС- 4459632 та прийнято рішення про виплату Бернадському Віктору Броніславовичу страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн.

Як зазначає відповідач, 05 травня 2015 р. бухгалтерії ПРАТ "СК "Статус" було надано розпорядження про виплату Бернадському Віктору Броніславовичу страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн. Але за даними відповідача, у зв'язку з тим, що у ПРАТ "СК "Статус" були арештовані розрахункові рахунки таке страхове відшкодування не було виплачено по факту.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 20.06.2014 р. Бернадський В.Б. (цедент) уклав з фізичною особою-підприємцем Кругляк О.С. (цесіонарій) договір про відступлення права вимоги (копія, а.с. - 33-34) (цесія) виплати страхового відшкодування, відповідно до п. 1.1.-1.3. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, на підставі ст. 512-519 Цивільного кодексу України, цедент відступає, цесіонарію усі права вимоги, що виникли у цедента, у зв'язку із фактом настання дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля Тойота Селіка, д.н. Е1953 ВІ під керуванням Васалатія Валерія Валерійовича, відповідальність якого застрахована згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30.05.2013 р., номер полісу 4459632, в страховій компанії ПРАТ "Страхова компанія "ІНКОМСТРАХ". Внаслідок укладення цього договору цесіонарій займає місце цедента (як кредитора) в зобов'язаннях, що виникли із вищезазначеної ДТП, у тому числі права одержання грошового відшкодування, нанесеного шкоди майну цедента, від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ, в передбачених законом випадках. Характеристика права вимоги, що передається цесіонарію цедентом за цим Договором: загальна сума боргу (страхове відшкодування), право вимоги сплати якого передається цедентом, складає 50000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що 12.07.2012р. ФОП Кругляк О.С. (надалі - клієнт) уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (далі - фактор) договір факторингу № 1/20-06/2014 (копія, а.с. - 29-32), відповідно до п. 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Клієнт передав фактору, а фактор прийняв і зобов'язався оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що виникли у Клієнта з договору відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування від 20 червня 2014 р. (надалі іменується "Основний договір", Договір факторингу).

Згідно з п. 1.2. Договору факторингу, в силу цього договору фактор займає місце Клієнта (як Кредитора) в зобов'язаннях, що виникли із вищезазначеного Договору відносно усіх прав Клієнта, у тому числі права одержання від Боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

Відповідно до п. 1.3. Договору, характеристика прав, переданих фактору клієнтом за цим Договором: загальна сума боргу 50000,00 грн.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що за передані права вимоги до боржника за договором факторингу фактор сплачує клієнтові 35340,00 грн.

Договір факторингу набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Таким чином, позивач вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача платежу у сумі 50000,00 грн. згідно з договором про надання фінансових послуг факторингу № 1/20-06/2014 від 20.06.2014 р.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору факторингу, згідно якого одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 50000,00 грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню. Представник відповідача факт наявності заборгованості в судовому засіданні не заперечує.

Крім того, суд зазначає, що заперечення відповідача наведені у відзиві на позовну заяву судом до уваги не беруться, як необґрунтовані, оскільки, розпорядження про виплату страхового відшкодування не може бути доказом здійснення оплати боргу. Згідно п. 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем, покладається на відповідача відповідно до приписів ст.49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32,33,43,49,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус" (36003, м. Полтава, вул. Фрунзе, 225, Ветеринарна, 22, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРКС.КАПІТАЛ" (36020, м. Полтава, вул.1100-річчя Полтави, буд.14а/22, ) - 50000,00 грн. заборгованості та 1827,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.06.2015 р.

Суддя Н.Г. Гетя