ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р.Справа № 922/2493/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Галафрут" м. Дніпродзержинськ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс" м. Зміїв
про стягнення 189 396,68грн.
за участю представників сторін:

позивача - Мокрий О.М., дов. б/н від 18.05.2015р.;

відповідача - Гаврилюк В.М., дов. б/н від 14.01.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 135 000,50грн., збитки від інфляції в розмірі 3 586,68грн., 3% річних в розмірі 887,07грн., пеню в розмірі 17 202,32грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки № 81 від 12.02.2015р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача 26.05.2015р. звернувся до суду з заявою, в якій, посилаючись на часткову сплату відповідачем суми основного боргу, просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 130 000,50грн., збитки від інфляції в розмірі 41 306,79грн., 3% річних в розмірі 887,07грн., пеню в розмірі 17 202,32грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки № 81 від 12.02.2015р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Із суті наданої позивачем заяви, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що дана заява за своєю правовою природою є одночасно заявою про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу та заявою про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення збитків від інфляції.

Враховуючи те, що позивач, відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України, вправі до прийняття рішення по суті спору зменшити або збільшити розмір позовних вимог, ці дії не суперечать законодавству та не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, дана заява приймається судом до розгляду як така, що не суперечить вимогам чинного законодавства України та подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням цієї заяви.

Представник відповідача у відзиві на позов та в судовому засіданні проти позивних вимог заперечує частково, суму основного боргу в розмірі 130 000,50грн. визнає повністю, просить суд в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та збитків від інфляції відмовити, посилаючись на те, що позивачем не вірно визначений період їх нарахування.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

12.02.2015р. між Приватним підприємством "Галафрут" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "С-Транс" (відповідач) укладено договір поставки № 81 (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався протягом всього строку дії договору передавати у власність відповідача, а відповідач приймати та оплачувати продукцію для харчової промисловості, виробником якої є позивач, на умовах, передбачених цим договором.

Найменування, асортимент, загальна кількість, одиниця виміру товару визначаються в рахунку та видатковій накладній на кожну окрему партію товару, а також у специфікації до цього договору, яка є його невід'ємною частиною (п.2.1 договору).

Поставка кожної партії товару здійснюється позивачем у строки, які додатково узгоджуються між сторонами після отримання замовлення, зазначеного у п.3.1 договору, але не пізніше 10 календарних днів з моменту отримання позивачем такого замовлення (п. 3.2 договору).

Пунктом 5.1 договору сторони погодили умови оплати товару, а саме: відповідач зобов'язався сплачувати в повному обсязі вартість кожної окремої партії товару протягом семи календарних днів з моменту її отримання.

Сторонами підписана специфікація № 2 від 17.02.2015р., відповідно до якої сторони визначили найменування, кількість, розмір, одиницю виміру, ціну та загальну суму товару, що підлягає поставці, а також у п.4 специфікації зазначили, що після підписання сторонами цього додатку (специфікації) всі попередньо підписані сторонами специфікації щодо погодження найменування та вартості товару за договором поставки № 81 від 12.02.2015р. втрачають свою чинність.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд встановив наступне.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позивач на виконання умов договору передав відповідачу товар на загальну суму 385 818,30грн., що підтверджується видатковими накладними та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей, оформленими належним чином та наявними у справі.

Видаткові накладні відповідають вимогам ст.9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Дані накладні є первинними документами, які фіксують здійснення господарської операції (поставка товару) та початок перебігу строку для оплати за поставлений товар.

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було зазначено вище, відповідач за умовами п.5.1 договору зобов'язався здійснити оплату товару протягом 7 календарних днів з дати поставки товару.

Як зазначив позивач, та не спростував відповідач, останній за поставлений позивачем товар розрахувався частково, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 130 000,50грн.

Згідно із ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Факт наявності заборгованості за спірним договором на суму 130 000,50грн. підтверджується належними доказами, наявними у справі та визнаний відповідачем.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що перший відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем у сумі 130 000,50грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Пунктом 8.3 договору сторони погодили, що у разі порушення відповідачем вимог п.5.1 цього договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені від суми заборгованості, за кожний день прострочення.

На підставі зазначеного позивач за кожною видатковою накладною окремо нарахував відповідачу пеню на загальну суму 17 202,32грн.:

- за видатковою накладною № а-00000029 від 13.02.2015р. за період з 21.02.2015р. по 24.02.2015р. пеня складає 590,91грн.;

- за видатковою накладною № а-00000037 від 19.02.2015р. за період з 27.02.2015р. по 06.03.2015р. пеня складає 740,22грн.;

- за видатковою накладною № а-00000045 від 24.02.2015р. за період з 04.03.2015р. по 12.05.2015р. пеня складає 6 386,52грн.;

- за видатковою накладною № а-00000049 від 26.02.2015р. за період з 06.03.2015р. по 12.05.2015р. пеня складає 6 254,14грн.;

- за видатковою накладною № а-00000057 від 05.03.2015р. за період з 13.03.2015р. по 12.05.2015р. пеня складає 3 230,53грн.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши наданий розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином заперечення відповідача щодо відсутності розрахунку пені та невірного визначення періоду її нарахування судом не приймаються, оскільки є безпідставними та спростовуються матеріалами справи

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі даної статті позивач нарахував відповідачу за кожною видатковою накладною окремо 3% річних на загальну суму 887,07грн. та збитки від інфляції в розмірі 41 306,79грн.

Перевіривши правомірність нарахування 3% річних, судом встановлено, що:

- за видатковою накладною № а-00000029 від 13.02.2015р. за період з 21.02.2015р. по 24.02.2015р. 3% річних складають 45,45грн.;

- за видатковою накладною № а-00000037 від 19.02.2015р. за період з 27.02.2015р. по 06.03.2015р. 3% річних складають 48,05грн.;

- за видатковою накладною № а-00000045 від 24.02.2015р. за період з 04.03.2015р. по 12.05.2015р. 3% річних складають 319,33грн.;

- за видатковою накладною № а-00000049 від 26.02.2015р. за період з 06.03.2015р. по 12.05.2015р. 3% річних складають 312,71грн.;

- за видатковою накладною № а-00000057 від 05.03.2015р. за період з 13.03.2015р. по 12.05.2015р. 3% річних складають 161,53грн., даний розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення збитків від інфляції в розмірі 41 306,79грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 40 965,65грн. з наступних підстав.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.97р. № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" при застосуванні індексу інфляції, даний індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця індексується за період з врахуванням цього місяця, а з 16 по 31 число, розрахунок збитків від інфляції здійснюється з наступного.

З наданого позивачем розрахунку збитків від інфляції, судом вбачається, що позивач за видатковою накладною № а-00000037 від 19.02.2014р. та № а-00000045 від 24.02.2015р. здійснив їх нарахування на кожну дату місяця.

Суд, здійснивши вірний розрахунок збитків від інфляції, дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в сумі 40 965,65грн.:

- за видатковою накладною № а-00000037 від 19.02.2015р. за березень 2015р. збитки від інфляції складають 5 132,21грн.;

- за видатковою накладною № а-00000045 від 24.02.2015р. за період березень-квітень 2015р. збитки від інфляції складають 12 636,70грн.;

- за видатковою накладною № а-00000049 від 26.02.2015р. за період березень-квітень 2015р. збитки від інфляції складають 14 720,45грн.;

- за видатковою накладною № а-00000057 від 05.03.2015р. за період березень-квітень 2015р. збитки від інфляції складають 8 476,29грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 130 000,50грн., збитків від інфляції в розмірі 40 965,65грн., 3% річних в розмірі 887,07грн., пені в розмірі 17 202,32грн., в задоволенні позовних вимог в частині стягнення збитків від інфляції в розмірі 341,14грн. слід відмовити.

Щодо заперечень відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В своїх запереченнях представник відповідача посилається на те, що платежі за видатковими накладними № а-00000045 від 24.02.2015р., № а-00000049 від 26.02.2015р. та № а-00000057 від 05.03.2015р. відповідач повинен був здійснити 02.03.2015р., 04.03.2015р. та 12.03.2015р., відповідно, тому вважає, що збитки від інфляції за цими накладними повинні розраховуватись лише за квітень місяць, а не за березень-квітень 2015р., як це зроблено позивачем.

Суд не приймає заперечення відповідача, оскільки, як вже було зазначено вище відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.97р. № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" сума боргу, що існує в період з 1 по 15 число відповідного місяця індексується за період з врахуванням цього місяця.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач правомірно визначив період індексації боргу за видатковими накладними № а-00000045 від 24.02.2015р., № а-00000049 від 26.02.2015р. та № а-00000057 від 05.03.2015р. - з березня 2015р. по квітень 2015р.

Що стосується заперечень відповідача щодо нарахування 3% річних, збитків від інфляції та пені по 12.05.2015р., а не по дату подання позову до суду, тобто до 06.04.2015р., суд вважає їх необґрунтованими, оскільки визначення кінцевої дати нарахування компенсаційних виплат за невиконання боржником існуючого грошового зобов'язання є виключно правом кредитора (позивача) та не обмежується датою подання ним позову до суду.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за подання позову до суду, суд керується ч. 5 ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при задоволенні позову частково судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 530, 610, 611, 612, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, статтями 193, 265 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс", (63403, Харківська область, м. Зміїв, вул. Таранівське шосе, б.5, р/р 8650 в ПАТ "ПУМБ" м. Донецьк, МФО 334851) на користь Приватного підприємства "Галафрут", (юридична адреса: 51934, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, пр-т Аношкіна, б. 94, кв.11, поштова адреса: 49017, м. Дніпропетровськ, вул. Ногінська, б. 55, р/р 7 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" м. Київ, МФО 380805) - 130 000,50грн. основного боргу, 17 202,32грн. пені, 40 965,65грн. збитків від інфляції, 887,07грн. 3% річних, 3 781,11грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відмовити у позові в частині стягнення збитків від інфляції в розмірі 341,14грн.

Повне рішення складено 08.06.2015 р.

Суддя Т.А. Лавренюк