ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015 р. Справа№ 914/891/15

Господарський суд Львівської області у складі головуючої судді Чорній Л.З. розглянувши матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства «Тектум-Буд», м. Львів

до відповідача: Фермерського господарства «Меринос-Захід», с. Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області

про стягнення 82 391,10 грн.

Представники:

Від позивача: Самсонюк Т.Я.-представник

Від відповідача: не з'явився

Судом роз'яснено зміст ст.ст.20,22 ГПК України, а саме, процесуальні права та обов'язки, зокрема, право заявляти відводи. Відводу не заявлено.

Позов заявлено Приватним підприємством «Тектум-Буд», м. Львів до Фермерського господарства «Меринос-Захід», с. Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області про стягнення 132 391,10 грн.

Ухвалою суду від 20.03.2015 року порушено провадження у справі та справу призначено до розгляду в засіданні на 01.04.2015 року. Ухвалою суду від 01.04.15 р. у зв'язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 13.05.15 р. Ухвалою суду від 13.05.15 р. у зв'язку з клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду спору, строк вирішення спору продовжено та розгляд справи відкладено на 27.05.15 р.

27.05.15 р. представник позивача в судове засідання з'явився, через канцелярію господарського суду подав заяву про зменшення позовних вимог відповідно до якої повідомив суд, що станом на даний час розмір заборгованості відповідача перед позивачем зменшився на суму 50 000,00 грн. у зв'язку із сплатою боргу в цій частині (долучено банківську виписку по особовому рахунку №9096 від 21.05.15 р.), відтак просить суд стягнути з Фермерського господарства "Меринос-Захід» 55 916,26 грн. боргу, 11 312,00 грн. пені, 14 086,84 грн. інфляційних втрат та 1 076,00 грн. 3% річних.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином і в установленому законом порядку був повідомлений про час та місце слухання справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

28.07.2014 року між Приватним підприємством «Тектум-Буд», м. Львів (позивач, постачальник) та Фермерським господарством «Меринос-Захід» (відповідач, покупець) укладено договір поставки №280714М.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов'язався передати в обумовлені строки покупцеві будівельні матеріали (товар) назва, асортимент, кількість, технічні характеристики і якість яких зазначені у відповідних додатках (специфікаціях) до договору, в залежності від партії товару, а покупець зобов'язаний прийняти вказаний товар і сплатити за нього встановлену ціну. Всі додатки (специфікації) є невід'ємною частиною цього договору.

На виконання своїх зобов'язань за договором позивач здійснив поставку відповідачу товару, зазначеного в підписаних сторонами специфікаціях (додатки № 1, № 2 і 3 до договору поставки) на загальну суму 1 029 802,02 грн. в наступному порядку:

- 4 вересня 2014 року - на суму 297 563 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000003 від 04.09.2014р.;

- 30 вересня 2014 року - на суму 526 311,82 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000005 від 30.09.2014р.;

- 28 жовтня 2014 року - на суму 100 006,14 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000008 від 28.10.2014р.;

- 3 листопада 2014 року - на суму 105 921,06 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000011 від 03.11.2014р.

Відповідно до умов п.п. 3.3, 3.4 договору поставки ціна за кожну партію товару сплачується покупцем шляхом перерахування вартості відповідної партії товару на банківський рахунок постачальника, визначений у п.10 цього договору. Оплата за кожну партію товару здійснюється шляхом передплати протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури, специфікації покупцем.

Однак, відповідач, як покупець за договором, порушив свої зобов'язання щодо оплати за кожну партію товару, оскільки за вищевказаний поставлений позивачем Товар на суму 1 029 802,02 грн. здійснив часткову оплату на суму 923 885,76 грн., а саме:

- 30 липня 2014 року на суму 100 000 грн.;

- 8 серпня 2014 року на суму 123 885,76 грн.;

- 26 серпня 2014 року на суму 400 000 грн.;

- 5 вересня 2014 року на суму 200 000 грн.;

- 7 жовтня 2014 року на суму 50 000 грн.;

- 15 жовтня 2014 року на суму 50 000 грн.

Таким чином, відповідачем не оплачено вартість поставленого товару на суму 105 916,26 грн. на підставі виставленого рахунку-фактури №СФ-0000039 від 03.11.14р.

З огляду на викладене, сума боргу станом на час подання позовної заяви до суду становила 105 916,26 грн.

Відповідно до п. 6.3 договору за невиконання або неналежне виконання умов договору покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі 0,1 % від вартості невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення. Враховуючи вказане, відповідно до поданого розрахунку позивачем за період з 11.11.14 р. по 178.03.15 р. нараховано відповідачу 11 312,00 грн. пені.

Крім цього, відповідно до ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача за весь час прострочення 14 086,84 грн. інфляційних втрат та 1 076,00 грн. 3% річних.

Однак, в судове засідання 27.05.15 р. позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог у зв'язку з частковим погашенням боргу відповідачем в результаті чого сума основного боргу зменшилася та становить 55 916,26 грн.

Відповідач в судове засідання не з'явився.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи свої зобов'язання по договору позивач виконав поставивши відповідачу товар на суму 1 029 802,02 грн.

Натомість відповідачем, всупереч умов договору, оплату за поставлений товар здійснено частково в результаті чого заборгованість відповідача перед позивачем склала 105 916,26 грн. Станом на час розгляду спору судом заборгованість відповідача перед позивачем зменшилася на суму 50 000,00 грн. у зв'язку із сплатою боргу в цій частині (долучено банківську виписку по особовому рахунку №9096 від 21.05.15 р.). У зв'язку з вказаним, 27.05.15 р. позивачем в порядку ст. 22 ГПК України подано заяву про зменшення позовних вимог.

Відповідно до п.3.10 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.11 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, з зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

З огляду на викладене, суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог в результаті сума заявлених вимог становить 82 391,10 грн.

Відповідно до умов договору за прострочення виконання зобов'язання (п.6.3) позивачем правомірно за період з 11.11.14 р. по 17.03.15 р. нараховано відповідачу 11 312, 00 грн. пені.

Однак, відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Враховуючи вищенаведене, суд, враховуючи сплату відповідачем суму основного боргу в розмірі 50 000,00 грн. (50% основного боргу), вважає за доцільне зменшити розмір пені, яка підлягає до стягнення з відповідача і визначити її в сумі 9 312,00 грн.

Крім цього, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведене, відповідно до поданого розрахунку, позивачем правомірно нараховано відповідачу за період з 11.11.14 р. по 17.03.15 р. 14 086,84 грн. інфляційних втрат та 1 076,00 грн. 3% річних.

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджено та у встановленому законом порядку не спростовано відповідачем заборгованість перед позивачем на загальну суму 80 391,10 грн. з яких 55 916,26 грн. складає основна сума боргу, 9 312,00 грн. пеня, 14 086,84 грн. інфляційні втрати та 1 076,00 грн. 3% річних.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач надав суду всі належні та допустимі докази, які дають можливість суду задоволити позовні вимоги та стягнути з відповідача 82 391,10 грн. заборгованості за поставлений товар.

Судові витрати по справі слід покласти на відповідача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» суд дійшов висновку повернути позивачу частину судового збору в сумі 1000,00 грн., сплаченого платіжним дорученням №321 від 16.03.15 р. у зв'язку з зменшеням позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 193, 233 Господарського кодексу України, ст.ст.11,15, 526, 625 ЦК України, ст. 22, 32, 33, 43, 49, 82, 84, 85,116 ГПК України, п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства «Меринос-Захід» (82167, Львівська область, Дрогобицький район, с. Почаєвичі, вул. Михайлівська, 2А; ) на користь Приватного підприємства «Тектум-Буд» (79069, м. Львів, вул. Шевченка, 350,Б/42; поштова адреса: 79060, м. Львів, вул. Наукова, 7Б, офіс 505; ) 55 916,26 грн. основного боргу, 9 312,00 грн. пені, 14 086,84 грн. інфляційних втрат, 1 076,00 грн. 3% річних та 1 647,82 грн. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

3. Повернути Приватному підприємству «Тектум-Буд» (79069, м. Львів, вул. Шевченка, 350,Б/42; поштова адреса: 79060, м. Львів, вул. Наукова, 7Б, офіс 505; ) частину судового збору в сумі 1000,00 грн., сплаченого платіжним дорученням №321 від 16.03.15 р. у зв'язку із зменшенням позовних вимог.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 02.06.2015 р.

Суддя Чорній Л.З.