РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015Справа №910/6360/15-г

За позовом Малого приватного підприємства «ВК ІМПЕКС»

до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум»

про визнання недійсним договору

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Стецик Н.В. - представник за довіреністю від 10.11.14

від відповідача Щербина О.Ю. - представник за довіреністю № 10/00-10 від 21.01.15

В судовому засіданні 27.05.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Малого приватного підприємства «ВК ІМПЕКС» до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» про визнання недійсним Договору про внесення змін № 2 до Кредитного договору № 1-0021/13/30-KL від 29.03.2013, що був укладений між сторонами 27.12.2013.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.03.2013 р. між сторонами було укладено кредитний договір № 1-0021/13/30-KL, на підставі якого відповідач як кредитор зобов'язався відкрити позивачу як позичальнику не відновлювальну кредитну лінію, в рамках якої надасть останньому кредитні кошти, окремими частинами. Додатковим договором № 1 до кредитного договору сторонами внесено зміни в частині збільшення кредитного ліміту та порядку надання кредиту. 27.12.2013 року сторонами було укладено договір про внесення змін № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якого декілька пунктів кредитного договору викладено в новій редакції, зокрема п. 1.4. щодо визначення кінцевого терміну, до настання якого має бути повністю погашена кредитна заборгованість; п.п. 1.5.2.-1.5.3. щодо порядку погашення кредиту, фактична заборгованість якого станом на 27.12.2013 р. становить 10 000 000,00 доларів США, а також погоджено новий графік погашення кредиту. За доводами позивача, на момент укладення спірної угоди МПП «ВК ІМПЕКС» діяло на підставі статуту від 18.07.2006 р., відповідно до умов якого вищим органом підприємства є власник, до виключної компетенції якого віднесено надання згоди на укладення підприємством договорів на суму, що перевищує 50 000,00 грн. За твердженням позивача, спірна угода підписана з боку позивача директором з перевищення повноважень, наданих статутом, оскільки відсутня згода власника про прийняття рішення про укладення додаткового договору № 2, визнання фактичного розміру заборгованості й погодження графіку погашення заборгованості. А тому, з посиланням на ст.ст. 203, 215 ЦК України просить суд визнати недійсним укладений 27.12.2013 р. між позивачем та відповідачем договір про внесення змін № 2 до кредитного договору № 1-0021/13/30-KL від 29.03.2013.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.03.2015 порушено провадження у справі № 910/6360/15-г за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 08.04.2015.

07.04.2015 до господарського суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляд справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.04.2015 розгляд справи відкладено на 13.05.2015.

У судовому засіданні 13.05.2015 було заслухано пояснення представників сторін та оголошено перерву до 27.05.2015 р.

22.05.2015 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечував з наступних підстав. Так, за доводами відповідача, перед укладенням кредитного договору № 1-0021/13/30-KL від 29.03.2013 року зборами учасників МПП «ВК ІМПЕКС» було затверджено протокол №42/13 від 29.03.2013 року відповідно до якого: по першому питанню було прийнято рішення укласти з Банком кредитний договір зі строком дії до 31.12.2019 року та загальним лімітом заборгованості 18 000 000,00 дол. США зі сплатою процентної ставки в розмірі 10,5 процентів річних у дол. США із можливістю збільшення такої ставки, у випадках, що будуть визначатись згідно кредитних договорів; по четвертому питанню було прийнято рішення уповноважити директора Товариства - Жебко В.В., на підписання від імені Товариства з Банком договорів та інших документів, які потрібні для реалізації прийнятих рішень по першому питанню порядку денного даного Протоколу, та надати йому право самостійно узгоджувати всі істотні умови даних документів.

29.04.2013 року відповідно до Статуту Малого приватного підприємства «ВК ІМПЕКС» Власником підприємства було прийнято рішення № 48/13 про звільнення Жебка В'ячеслава Вікторовича з займаної посади директора МПП «ВК ІМПЕКС» з 01.05.2013 року та призначено на посаду директора підприємства Самочка Ростислава Миколайовича з 01.05.2013 року.

Отже, на підставі Статуту юридичної особи, інтереси від імені МПП «ВК ІМПЕКС» з 01.05.2013 року щодо виконання обов'язків виконавчого органу підприємства (п. 12.1.2. Статуту) на укладення правочинів здійснював новий директор МПП «ВК ІМПЕКС» Самочко Ростислав Миколайовича.

У зв'язку із зміною директора Власником МПП «ВК ІМПЕКС» додатково до існуючого протоколу № 42/13 від 29.03.2013 року про надання згоди директору підприємства МПП «ВК ІМПЕКС» на укладення договорів із Банком було прийнято рішення № 48/13/01 від 07.05.2013 року згідно якого повторно надана згода директору підприємства МПП «ВК ІМПЕКС» на укладення договорів із Банком, а саме було прийнято рішення: по першому питанню укласти з ПАТ «БАНК ФОРУМ» додатковий договір до Кредитного договору № 1-0021/13/30-KL від 29.03.2013 року на наступних умовах: строк дії Кредитного договору - до 31 грудня 2019 року, загальний ліміт заборгованості 18 000 000.00 дол. США зі сплатою процентної ставки в розмірі 10,5 процентів річних у дол.США А із можливістю збільшення такої ставки, у випадках, що будуть визначатись згідно з Кредитними договорами; по четвертому питанню було прийнято рішення уповноважити директора Підприємства - Самочка P.M., на підписання від імені Підприємства з Банком договорів та інших документів, які потрібні для реалізації прийнятих рішень по першому питанню порядку денного даного Протоколу, та надати йому право самостійно узгоджувати всі істотні умови даних документів.

Відтак, за переконанням відповідача, Протоколом № 42/13 від 29.03.2013 року та додатково рішенням Власника МПП «ВК ІМПЕКС» № 48/13/01 від 07.05.2013 року, у відповідності до положень Статуту МПП «ВК ІМПЕКС», було надано дозвіл виконавчому органу підприємства, яким являється Директор підприємства, на отримання кредиту та підписання від імені підприємства з Банком договорів та інших документів і надано Директору підприємства право самостійно узгоджувати всі істотні умови даних документів. Вищевказані рішення Засновника (Власника) не скасовувались та є чинними на сьогоднішній час, крім того в Протоколі № 42/13 від 29.03.2013 року та в рішенні Власника МПП «ВК ІМПЕКС» № 48/13/01 від 07.05.2013 року немає жодних обмежень щодо укладання послідуючих додаткових правочинів до вже існуючого основного зобов'язання, а відтак дані рішення розповсюджуються і на право (цивільну дієздатність) Директора укладати додаткові угоди до Кредитного договору № 1-0021/13/30-KL від 29.03.2013 року, які були укладені підприємством із Банком та відсутні підстав вважати, що Директор підприємства перевищив свої повноваження уклавши 27.12.2013 р. Договір про внесення змін № 2 до Кредитного договору № 1- 0021/13/30-KL від 29.03.2013 року, а відтак і відсутні підстави для визнання його недійсним згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Крім цього, відповідач звертає увагу на той факт, що після укладення спірної угоди, позивачем вчинялися дії щодо виконання умов даної угоди по поверненню кредитних коштів, а саме: сплати суми тіла кредиту та відсотків по кредиту (на нових вже змінених умовах), що підтверджується виписками по кредитних рахунках, що додається до відзиву. Отже, позивачем вчинено дії щодо схвалення правочину, що також свідчить про відсутність правових підстав для визнання угоди недійсної.

У судовому засіданні 27.05.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача проти позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

29 березня 2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» (надалі - відповідач, кредитор) та Малим приватним підприємством «ВК ІМПЕКС» (надалі - позивач, позичальник) було укладено кредитний договір № 1-0021/13/30-KL (надалі - кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредитор на умовах визначених кредитним договором, відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію, в рамках якої надає останньому кредитні кошти (далі - кредит) окремими частинами, надалі - «Вибірка», на засадах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах визначеної цим договором граничної суми коштів, а позичальник зобов'язується вчасно погашати кредитору заборгованість за кредитом, а також сплачувати на користь кредитора проценти та комісії в розмірі, в строки та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.2. кредитного договору максимальна заборгованість позичальника за цим договором не може перевищувати кредитний ліміт в сумі 1 000 000,00 доларів США.

23.05.2013 р. сторонами до кредитного договору внесено зміни додатковим договором № 1 від, відповідно до якого дійшли згоди внести зміни та доповнення до кредитного договору, шляхом викладення його в новій редакції. А саме було збільшено кредитний ліміт, визначено порядок надання кредиту та погашення заборгованості за кредитом в сумі 18 000 000,00 доларів США., розмір та порядок сплати процентів, умови розрахунків та обов'язки сторін.

27.12.2013 р. сторонами укладено договір про внесення змін № 2 до кредитного договору № 1-0021/13/30-КL від 29.03.2013, яким внесено зміни до п. 1.4. щодо кінцевого терміну, до настання якого має бути повністю погашена кредитна заборгованість; та п.п. 1.5.2.-1.5.3. якими визначено порядок погашення кредиту, фактична заборгованість якого станом на 27.12.2013 становить 10 000 000,00 доларів США, а також погоджено графік погашення Кредиту).

Договором про внесення змін № 3 від 03.02.2014 до кредитного договору сторонами внесено зміни до кредитного договору, які стосуються забезпечення виконання зобов'язань позичальника.

За доводами позивача, на момент укладення спірної угоди МПП «ВК ІМПЕКС» директор, який підписав вказану угоду, діяв з перевищення повноважень, наданих статутом, оскільки відсутня згода власника про прийняття рішення про укладення додаткового договору № 2, визнання фактичного розміру заборгованості й погодження графіку погашення заборгованості. А тому, з посиланням на ст.ст. 203, 215 ЦК України просить суд визнати недійсним укладений 27.12.2013 р. між позивачем та відповідачем договір про внесення змін № 2 до кредитного договору № 1-0021/13/30-KL від 29.03.2013.

Відповідач заперечував проти доводів позивача, з підстав наведених у відзиві.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Вирішуючи спір про визнання договору або його частини недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст. 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу ст.ст. 626, 628, 627 Цивільного кодексу України, зміст правочину становить визначену на розсуд сторін правочину і погоджену ними домовленість, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено право сторін укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Таким чином, суперечність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного правочину всупереч змісту чи суті правовідносин сторін; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Укладений між сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України) і згідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання Сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною 1 ст.92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з ч.3 ст.92 вказаного Кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За приписами ст. 97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Зі ст.ст. 12.2.,12.4. статуту позивача вбачається, що вищим органом підприємства є власник. Він діє особисто або через призначеного ним представника. До виключної компетенції власника належить надання згоди на укладення підприємством договорів (контрактів) на суму, що перевищує 50 000,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, 29.03.2013 р. на загальних зборах учасників МПП «ВК ІМПЕКС» затверджено протокол №42/13, яким: по першому питанню було прийнято рішення укласти з Банком кредитний договір зі строком дії до 31.12.2019 року та загальним лімітом заборгованості 18 000 000,00 дол. США зі сплатою процентної ставки в розмірі 10,5 процентів річних у дол. США із можливістю збільшення такої ставки, у випадках, що будуть визначатись згідно кредитних договорів. Та по четвертому питанню було прийнято рішення уповноважити директора Товариства - Жебко В.В., на підписання від імені Товариства з Банком договорів та інших документів, які потрібні для реалізації прийнятих рішень по першому питанню порядку денного даного Протоколу, та надати йому право самостійно узгоджувати всі істотні умови даних документів.

В подальшому 29.04.2013 року Власником МПП «ВК ІМПЕКС» прийнято рішення № 48/13 про звільнення Жебка В'ячеслава Вікторовича з займаної посади директора МПП «ВК ІМПЕКС» та призначення на посаду директора підприємства Самочка Ростислава Миколайовича з 01.05.2013 року.

У зв'язку із зміною директора Власником МПП «ВК ІМПЕКС» прийнято рішення № 48/13/01 від 07.05.2013 р., яким вирішено: по першому питанню укласти з ПАТ «БАНК ФОРУМ» додатковий договір до Кредитного договору № 1-0021/13/30-KL від 29.03.2013 року на наступних умовах: строк дії Кредитного договору - до 31 грудня 2019 року, загальний ліміт заборгованості 18 000 000.00 дол. США зі сплатою процентної ставки в розмірі 10,5 процентів річних у дол. США із можливістю збільшення такої ставки, у випадках, що будуть визначатись згідно з Кредитними договорами; по четвертому питанню було прийнято рішення уповноважити директора Підприємства - Самочка P.M., на підписання від імені Підприємства з Банком договорів та інших документів, які потрібні для реалізації прийнятих рішень по першому питанню порядку денного даного Протоколу, та надати йому право самостійно узгоджувати всі істотні умови даних документів.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт, що у відповідності до положень статуту позивача, виконавчому органу підприємства (директору підприємства) було надано дозвіл на отримання кредиту та підписання від імені підприємства з відповідачем договорів та інших документів, а також надано Директору підприємства право самостійно узгоджувати всі істотні умови даних документів. Протоколом № 42/13 від 29.03.2013 року та рішенням Власника МПП «ВК ІМПЕКС» № 48/13/01 від 07.05.2013 року, Засновника (Власника) на момент вирішення спору по суті не скасовувались та є чинними.

Крім іншого, слід зазначити, що відповідно ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Згідно з п. 3.4 Постанови № 11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Тобто, навіть у разі встановлення судом факту укладання договору від імені однієї зі сторін неповноважною на те особою, у суду відсутні підстави для визнання його недійсним, якщо наявні в матеріалах справи докази свідчитимуть про наступне схвалення такого правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем та відповідачем вчинялись дії, що свідчать про виконання сторонами кредитного договору та договору про внесення змін № 2 до кредитного договору, зокрема позичальником вчинялися дії щодо сплати суми тіла кредиту та відсотків по кредиту на нових вже змінених умовах (ні підставі договору про внесення змін № 2), що підтверджується виписками по кредитних рахунках, яка міститься в матеріалах справи.

Згідно з приписами ст. 32 ГПК України доказами у справі є фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці докази оцінюються судом на основі всебічності, повноти й об'єктивності усіх обставин справи у своїй сукупності відповідно до положень ст. 43 ГПК України.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що спірна угода суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Судом встановлено, що правові підстави для визнання спірної угоди недійсною відсутні. Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.06.2015 р.

Суддя Л.Г. Пукшин