ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2015 р. Справа № 911/1562/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Даріяфарма»

до 1. Приватного акціонерного товариства «Альба Україна»

2. Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»

про визнання недійсним договору застави майнових прав

секретар судового засідання (пом. судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: Сімонова Є.О., довір. б/н від 29.12.2014 р.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Даріяфарма» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Альба Україна» (далі - відповідач-1) про визнання недійсним договору застави майнових прав.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що договір застави майнових прав № PL-03/408/12 від 05.06.2014 р., укладений між ПрАТ «Альба Україна» та ПАТ «Універсал Банк» суперечить чинному законодавству і укладений з порушенням прав та законних інтересів позивача (без надання останнім згоди на його укладення), а також не містить всіх істотних умов договору. Окрім того, позивач вважає, що спірний договір не направлений на реальне настання наслідків, визначених ним, у зв'язку з чим позивач просить суд визнати недійсним договір застави майнових прав № PL-03/408/12 від 05.06.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.04.2015 р. за вказаним позовом було порушено провадження у даній справі та залучено до участі у справі в якості відповідача-2 ПАТ «Універсал Банк».

Розгляд справи відкладався.

08.05.2015 р. до господарського суду Київської області ТОВ «Даріяфарма» було подано клопотання № 31 від 06.05.2015 р. про відкладення розгляду справи, призначеної на 12.05.2015 р. з огляду на неможливість представника позивача бути присутнім у даному судовому засіданні. Клопотання було задоволено судом.

25.05.2015 р. до господарського суду Київської області ПАТ «Універсал Банк» було подано відзив б/н від 22.05.2015 р. на позовну заяву, відповідно до якого відповідач-2 просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що спірний договір укладено з дотриманням вимог чинного законодавства, а позивачем не доведено факту порушення його прав у зв'язку з укладенням такого договору.

Відповідач-2 зазначив, що з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем-1 за кредитним договором, між ПрАТ «Альба Україна» та ПАТ «Універсал Банк» було укладено договір застави майнових прав № PL-03/408/12 від 05.06.2014 р., відповідно до п. 1.2 якого позичальник передав в заставу позивачу свої майнові права (право грошової вимоги) як кредитора в зобов'язанні за договором купівлі-продажу № 1069 від 27.05.2013 р., укладеним між відповідачем-1 ПрАТ «Альба Україна» та позивачем у даній справі - ТОВ «Даріяфарма».

Враховуючи наявність невиконаних кредитних зобов'язань ПрАТ «Альба Україна» перед ПАТ «Універсал Банк», банк відповідно до норм чинного законодавства зареєстрував у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна початок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, яким виступало право грошової вимоги до відповідача-1 за договором, та у результаті звернення стягнення набув право грошової вимоги.

Отже, банк відповідно до законодавства набув право грошової вимоги за вказаним договором, що чітко передбачено чинним законодавством і ніяким чином не порушує права позивача як сторони за договором купівлі-продажу, а посилання позивача на зміну умов договору купівлі-продажу є безпідставним та необгрунтованим, оскільки умови договору не змінювались, і позивач ніяким чином не підтвердив своїх доводів.

Відповідач-2 також зазначив, що посилання позивача, на те, що договір застави майнових прав не містить однієї з істотних умов, а саме - строку дії договору, не відповідають дійсності та не підтверджуються належними та допустимими доказами у справі, оскільки розділ 5 договору застави майнових прав передбачає, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань, забезпечених заставою за цим договором.

Також відповідач-2 звертав увагу суду на те, що посилання позивача на відсутність первинних документів та генеральної довіреності для отримання товару за договором купівлі-продажу № 1069 від 27.05.2013 р. не мають відношення до спору у даній справі про визнання недійсним договору застави майнових прав.

Позивач у судове засідання 25.05.2015 р. представника не направив, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належно.

У судовому засіданні 25.05.2015 р. представник відповідача-2 проти задоволення заявлених вимог заперечував та просив у їх задоволенні відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач-1 у судові засідання 12.05.2015 р. та 25.05.2015 р. представника не направив, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належно. Відзиву на позов відповідач-1 не надав.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 25.05.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-2, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

27.05.2013 р. між Приватним акціонерним товариством «Альба Україна» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Даріяфарма» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 1069, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати (поставляти) лікарські засоби і вироби медичного призначення (товар) у власність покупця, а покупець зобов'язується приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов договору.

Згідно з п. 5.1 договору покупець проводить оплату товару у формі безготівкового розрахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Зміни та доповнення до даного договору вносяться за спільною згодою сторін та оформлюються як додаток до нього за підписами обох сторін (п. 10.1 договору).

05.06.2014 р. між Приватним акціонерним товариством «Альба Україна» (заставодавець) та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» (заставодержатель) було укладено договір застави майнових прав № PL-03/408/12, відповідо до п. 1.1 якого за цим договором заставодавець передає заставодержателю в заставу рухоме майно - предмет застави, яке визначене та опис якого наведено в п. 1.2 цього договору, і така застава, що створюється за цим договором, забезпечує виконання зобов'язань заставодавця, існуючих та майбутніх, фактичних або умовних, солідарних або незалежних, або в будь-якій іншій якості, та всі поточні і майбутні вимоги заставодержателя, що витікають із кредитного договору № 408/12 від 23.03.2012 р. та договору про встановлення ліміту на здійснення гарантійних операцій № 407/11 від 23.03.2012 р., укладених між заставодержателем та заставодавцем, з урахуванням всіх змін та доповнень.

У відповідності з п. 1.2 договору в забезпечення виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1 цього договору, заставодавець на умовах, передбачених цим договором, передає у заставу свої майнові права як кредитора в зобов'язанні, зокрема, за договором купівлі-продажу № 1069 від 27.05.2013 р., укладеним між заставодавцем та ТОВ «Даріяфарма», в тому числі, але не виключно - права вимоги отримання платежів на суму 303787,90 грн.

Відповідно до п. 1.3 договору боржником по відношенню до заставодавця є, зокрема, ТОВ «Даріяфарма».

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань, забезпечених заставою за цим договором (п. 5.1 договору).

Оспорюючи відповідний договір застави майнових прав № PL-03/408/12 від 05.06.2014 р., позивач стверджує, що він не відповідає вимогам законодавства, зокрема, укладений з порушенням прав та законних інтересів позивача без надання останнім згоди на його укладення; не містить всіх істотних умов господарського договору, без підтвердження суми, що відступається, належними первинними документами; договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заявлені вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Як передбачено ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Згідно з ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Поряд з цим, за приписами ч.ч. 1,2 ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про заставу» передбачено, що предметом застави можуть бути майно та майнові права.

Як встановлено ч. 23 того ж Закону, при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що коли предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, то позасудовим способом звернення стягнення на такий предмет забезпечувального обтяження є відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги.

Статтею 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено спеціальний порядок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, коли таким предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги. Так, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права.

Договір застави майнових прав, як і будь-який інший правочин, має відповідати встановленим чинним законодавством вимогам.

Зокрема, в силу ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Недотримання зазначеної вимоги, за змістом ст. 215 ЦК України, є підставою недійсності правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 3 вказаної статті визначено, що кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вказана норма визначає загальне правило, в силу якого на заміну кредитора у зобов'язанні згода боржника не потрібна. Однак, встановлює виняток з відповідного правила - така заміна неможлива без згоди кредитора у випадках, встановлених законом. Крім того, конструкція відповідної норми дозволяє зробити висновок, що загальне правило, визначене відповідною нормою, щодо заміни кредитора без згоди боржника, може бути змінено за волевиявленням сторін, оскільки вона визначає, що інше правило може бути встановлено у договорі, зокрема, такому, в силу якого виникає зобов'язання, в якому здійснюється заміна. Це відповідає загальним принципам цивільного та господарського законодавства.

Водночас, умови договору, а також закон не містять заборони на заміну кредитора у зобов'язаннях, які виникають за умовами договору купівлі-продажу купівлі-продажу № 1069 від 27.05.2013 р., укладеного між ПрАТ «Альба Україна» та ТОВ «Даріяфарма», право вимоги виконання зобов'язання за яким було передано в заставу ПАТ «Універсал Банк».

Слід зазначити також, що відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивачем належними і допустимими доказами в розумінні приписів ст.ст. 32-34 ГПК України не доведено у даному випадку обставин на підтвердження сумнівності спрямування оспорюваного договору на реальне настання наслідків.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, а також враховуючий недоведеність позивачем факту порушення відповідачами суб'єктивного матеріального права або законного інтересу позивача, суд дійшов висновку, що пред'явлені до відповідачів вимоги про визнання недійсним договору застави майнових прав № PL-03/408/12 від 05.06.2014 р. є недоведеними, безпідставними та необґрунтованими, в зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Решта доводів учасників процесу наведених вище висновків суду не спростовують.

За таких обставин, враховуючи недоведеність заявлених вимог, відсутність порушення певних прав або охоронюваних законом інтересів позивача, суд відмовляє у задоволенні заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю «Даріяфарма» вимог у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до вимог ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Повне рішення підписане 02.06.2015 р.

Суддя В.М. Бабкіна