ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року Справа № 910/23238/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. - головуючого,

Владимиренко С.В.,

Мележик Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 01 квітня 2015 року у справі № 910/23238/13 Господарського суду міста Києва за позовом Дочірнього підприємства "Автотранспортне підприємство № 6" Відкритого акціонерного товариства "Міськбудтранс", м. Київ, до Публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд", м. Київ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід груп", м. Київ, про стягнення 1 220 869 грн.,

за участю представників сторін:

позивача - Онопрієнко О.П. (дов. № 12/1 від 12.01.15);

відповідача - Єфімова Т.В. (дов. № 00140/0/14-14 від 25.12.12);

третьої особи - не з'явився,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року позивач ДП "Автотранспортне підприємство № 6" Відкритого акціонерного товариства "Міськбудтранс" пред'явив у господарському суді позов до відповідача ПАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд" про стягнення 1 220 869 грн.

Вказував, що 26.08.10 між ним (продавцем) та відповідачем (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів № Б/2010/041-1, згідно якого він зобов'язався передати у власність покупця простий вексель серії АА № 0533776, а покупець - прийняти вексель та здійснити його оплату в сумі 1 176 000 грн. в строк до 01.12.10.

Зазначав, що 26.08.10 передав покупцю простий вексель серії АА № 0533778, що оформлено підписаним та скріпленим печатками сторін актом приймання-передачі векселів до договору купівлі-продажу цінних паперів № Б/2010/041-1 від 26.08.10.

Посилаючись на настання встановленого договором строку оплати простого векселя серії АА № 0533776 та на його часткову оплату відповідачем, позивач просив стягнути з відповідача 756 000 грн. боргу, 337 534,39 грн. пені на підставі п. 4.2 договору, 22 037,92 грн. пені на підставі ст. 231 ГК України, 37 568,27 грн. інфляційних втрат та 67 729,32 грн. 3 % річних, а всього - 1 220 869 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15 січня 2015 року (суддя Зеленіна Н.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01 квітня 2015 року (колегія суддів у складі: Рябухи В.І. - головуючого, Калатай Н.Ф., Ропій Л.М.), позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ПАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд" на користь ДП "Автотранспортне підприємство № 6" Відкритого акціонерного товариства "Міськбудтранс" 756 000 грн. боргу, 37 568,27 грн. інфляційних втрат, 67 729,32 грн. 3 % річних та 17 225,95 грн. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Судові акти в частині задоволення позову мотивовані посиланнями на порушення відповідачем умов договору в частині повної оплати отриманого простого векселя, що є підставою до покладення на нього обов'язку по сплаті боргу, інфляційних втрат та 3 % річних.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені обґрунтовані пропуском позивачем встановленого ч. 1 ст. 258 ЦК України річного строку позовної давності для звернення з даними вимогами про застосування якого заявлено відповідачем.

У касаційній скарзі ПАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд", посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій приписів ст.ст. 598, 604, 627 ЦК України та ст.ст. 32, 33, 35, 43, 65 ГПК України, просить скасувати постановлені у справі судові рішення та постановити нове рішення про відмову в позові.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 26.08.10 між позивачем (продавцем) та відповідачем (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів № Б/2010/041-1, згідно якого продавець зобов'язався передати у власність покупця простий вексель серії АА № 0533776, а покупець - прийняти вексель та здійснити його оплату в сумі 1 176 000 грн. в строк до 01.12.10.

26.08.10 сторонами було підписано акт приймання-передачі векселів до договору купівлі-продажу цінних паперів № Б/2010/041-1 від 26.08.10, згідно якого продавець передав, а покупець прийняв простий вексель серії АА № 0533778.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - ст. 530 ЦК України.

Судами встановлено, що відповідач станом на 01.12.10 (дату оплати векселя за договором) частково розрахувався з позивачем за отриманий простий вексель, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками (т. 2, а.с. 31-39), в зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 756 000 грн.

21.11.13 позивач звернувся до відповідача з претензією в якій вимагав сплатити решту коштів в сумі 756 000 грн. за отриманий простий вексель на підставі договору № Б/2010/041-1 від 26.08.10, яка залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.

Водночас судами встановлено, що в постанові Київського апеляційного господарського суду від 24.11.14 у справі № 910/9813/14 за позовом ПАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд" до ДП "Автотранспортне підприємство № 6" Відкритого акціонерного товариства "Міськбудтранс" про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів № Б/2010/041-1 від 26.08.10, якою залишено без змін рішення місцевого суду про відмову в позові, встановлено, що в акті приймання-передачі векселів від 26.08.10 допущена помилка у номері векселя, а саме: замість № 0533776, зазначено № 0533778. Інші дані - серія векселя, дати видачі та погашення є ідентичними.

В силу ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши порушення відповідачем договірного зобов'язання в частині повної оплати вартості отриманого простого векселя, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про стягнення з відповідача 756 000 грн. основного боргу, 37 568,27 грн. інфляційних втрат та 67 729,32 грн. 3 % річних.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача за порушення ним грошового зобов'язання 337 534,39 грн. пені на підставі п. 4.2 договору та 22 037,92 грн. пені на підставі ст. 231 ГК України.

Положеннями ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України унормовано, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Апеляційним судом встановлено, що остання оплата відповідачем за придбаний вексель була здійснена 31.03.11, а з даним позовом до суду позивач звернувся лише 29.11.13, тобто з пропуском встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України строку позовної давності для звернення з вимогами про стягнення пені.

У відзиві на позовну заяву № 2323-13 від 24.12.13 відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення пені, суди попередніх інстанцій правильно встановили та виходили з того, що відповідачем порушено грошове зобов'язання, проте позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з вимогами про стягнення пені.

Враховуючи викладене, судами попередніх інстанцій на підставі встановлених фактичних обставин справи, з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін та правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини.

Доводи касаційної скарги про те, що підписавши акт приймання-передачі векселів до договору купівлі-продажу цінних паперів № Б/2010/041-1 від 26.08.10 сторони договору підтвердили виконання ними своїх договірних зобов'язань, не заслуговують на увагу суду, оскільки встановлена в договорі дата оплати векселя - 01.12.10 є більш пізньою, ніж дата підписання акту приймання-передачі простого векселя АА № 0533776. Крім того, як встановлено судами, після прийняття векселя по акту приймання-передачі відповідач частинами здійснював його оплату на загальну суму 420 000 грн., що свідчить про визнання ним боргу за отриманий простий вексель.

Суд дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає вимогам ст. 43 ГПК України, переоцінка доказів, відповідно до ст. 1117 ГПК України, не входить до меж перегляду справи в суді касаційної інстанції.

Постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, доводи касаційної скарги правильності викладених у ній висновків не спростовують, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 01 квітня 2015 року у справі № 910/23238/13 залишити без змін.

Головуючий суддя: Н.Г.Дунаєвська

Судді: С.В. Владимиренко

Н.І. Мележик