ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа № 909/201/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Бойко С. М.

суддів Бонк Т. Б.

Якімець Г. Г.

при секретарі Фіна Н.,

за участю представників:

від позивача з'явився

від відповідача з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 07.04.2015 року

у справі № 909/201/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Прикарпаттрансгаз"

до відповідача: приватної фірми "Техноімпекс"

про зобов'язання виконання умов договору,

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 07.04.2015 року в справі №909/201/15 у позові Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Прикарпаттрансгаз" до Приватної фірми "Техноімпекс" про зобов'язання виконання договору № від 05.03.2014 в натурі, а саме поставити одорант природного газу етилмеркаптан в кількості 64тони та стягнути 105461,79грн. пені та штраф 246077,52грн відмовлено.

Підставою для відмови у позові є те, що після 10.07.2014 року відповідачем не погоджувалися будь-які нові поставки товару по договору, а також не отримувалися від позивача будь-які нові рознарядки на поставку одоранту. В т.ч. і рознарядка на поставку одоранту №4143/13-04 від 11.12.2014 року на яку посилається позивач.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення господарського суду Івано-Франківської області від 07.04.2015 року скасувати та прийняти рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному об'ємі.

При цьому позивач зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги роздруківку міжміських телефонних розмов за грудень 2014 року, яка на думку позивача підтверджує отримання відповідачем рознарядку на поставку одоранту №4143/13-04 від 11.12.2014 року. Також, позивач зазначає, що направив копію рознарядки на поставку одоранту №4143/13-04 від 11.12.2014 року разом з позовною заявою, відтак це є вже вимога про виконання умов договору. Окрім того, позивач спростовує затримку оплати з їх сторони, оскільки вказує, що відповідачем порушено п. 3.6 договору та надано рахунок фактуру 06.06.2014 року

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти її задоволення, просив рішення господарського суду Івано-Франківської області від 07.04.2015 року в справі №909/201/15 залишити без змін. При цьому вказав, що рознарядку на поставку одоранту №4143/13-04 від 11.12.2014 року не отримував, а відтак в нього не виникло обов'язку щодо поставки. Окрім того, відповідач вказав, що з роздруківки телефонних дзвінків наданої позивачем, вбачається, що жодного з'єднання між сторонами у вказану позивачем дату 11.12.2014 року не було. Щодо долучення рознарядки до копії позовної заяви відповідача, то останній зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства це не вважається належним пред'явленням до виконання на підставі укладеного між сторонами договору.

Представник позивача, в судовому засіданні, підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення надав аналогічні викладеним.

Представник відповідача заперечив доводи апелянта, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. Вказав, що зважаючи на специфіку виконання договору, замовлення для поставки предмету договору здійснюється у вигляді попередньо надісланого замовлення, яке є підставою для здійснення наступних дій, в тому числі замовлення за кордоном.

Апеляційний суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що рішення господарського суду Львівської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" - без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи виробник одоранту природнього газу - етилмеркаптану, 11.12.2013 року, на вих. №3328/13-03 позивача від 10.12.2013року, відповідачем надано Комерційну пропозицію (вих.№037- 12/13) про готовність поставити йому в 2014-му році 819,2 тонни одоранту природного газу - етилмеркаптану, чистотою понад 99% за ціною 49980 грн.(в т.ч. ГТДВ) за 1 тонну. Курс купівлі ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України на дату подачі комерційної пропозиції становив 11,3860 грн. Мінімальний об'єм однієї партії (норма завантаження) - 12,8 тонн нетто. Строк поставки - 30-ть календарних днів з моменту отримання заявки замовника. Країна походження товару: ЄС, США.

23.12.2013року у Віснику державних закупівель (№101/2(844/2) було опубліковано оголошення про заплановану закупівлю, предметом якої є вуглеводні та їхні похідні (одорант природного газу - етилмеркаптан), (20.14.1).

23.01.2014 року за результатами розкриття та розгляду конкурсних пропозицій учасників торгів, відповідача було визнано переможцем конкурсу про що в ВДЗ №11(857) від 06.02.2014 року опубліковано Повідомлення про акцепт пропозиції конкурсних торгів або цінових пропозицій (оголошення в бюлетені №045329).

Відповідний договір укладено сторонами лише 05.03.2014 року, коли курс купівлі ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України становив вже 12,9120 грн., зрісши на 13,4 % з часу подачі нами комерційної пропозиції.

Різким знеціненням української національної валюти з моменту оголошення закупівлі і по день укладення договору й було зумовлено звернення відповідача до позивача щодо перегляду ціни закупівлі етилмеркаптану (наш вих.№017/03-14 від 12.03.2014року, вх.№1079 від 14.03.2014 року). Як вбачається з позовної заяви, 21.03.2014 року сторонами було підписано додаткову угоду №1 до договору про підняття раніше погодженої ціни на 9,9 %, попри те, що станом на дату підписання цієї додаткової угоди курс купівлі ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України становив вже 15,1665 грн., тобто зріс на 33,2 % з часу подачі конкурсної пропозиції.

Згідно умов договору, відповідач не мав права здійснити негайну поставку всієї обумовленої специфікацією до договору партії товару навіть по зафіксованій в ній станом на 21.03.2014 року ціні, оскільки, згідно п.3.1 та п.3.2 договору, відповідач зобов'язався поставляти позивачу виключно узгоджені з останнім партії товару у визначені останнім місці і виключно згідно письмових рознарядок наданих позивачем, але не пізніше 30-ти календарних днів, з моменту отримання ним такої рознарядки.

Обов'язковість встановлення строків поставки в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством, прямо визначена ч.2 ст.267 Господарського кодексу та п.27 Положення про поставки продукції промислово- технічного призначення затвердженого постановою Ради міністрів СРСР від 25.07.1988 року №888.

Ч.1ст.193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.3.2 договору строк (термін) виконання відповідачем свого зобов'язання щодо поставки товару також було визначено моментом пред'явлення відповідної вимоги (надання рознарядки) позивача. Така вимога могла бути пред'явлена позивачем відповідачу у будь-який час в межах строку дії договору і повинна була бути задоволена у 30-ти денний строк від дня її пред'явлення (строк, який необхідний для завезення конкретної партії товару на Україну, його розмитнення та доставки за визначеною позивачем адресою).

Відповідач стверджує, що після 10.07.2014 року ним не отримувалися від позивача будь-які нові рознарядки на поставку одоранту. в т.ч. і рознарядка на поставку одоранту №4143/13-04 від 11.12.2014 року на яку посилається позивач. Даний факт підтверджується матеріалами справи.

Згідно п. 3.2 договору, відповідний термін поставки продукції мав би відраховуватися саме з моменту отримання відповідачем відповідної рознарядки, а не від дати її складення. Як зазначається в п. 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року N14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з посиланням на ст.530 Цивільного кодексу України, днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Оскільки згаданою ст.530 Цивільного кодексу України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Подання ж кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми ЦК України.

Щодо твердження скаржника, про те що суд не взяв до уваги долучену ним роздруківку ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» міжміських телефонних розмов за грудень 2014 року є безпідставним, оскільки відповідний документ не вміщує тієї інформації на яку покликається позивач як на доказ направлення вимоги про поставку товару за договором.

Окрім того, з врахування вимог укладеного договору між сторонами передбачено, що вимога направляється у письмовому вигляді. Факту направлення вимоги про поставку товару судами не встановлено, а позивачем не доведено.

Відповідно положень п.3.1 та п.3.2 договору, строк виконання зобов'язання про яке йдеться - не настав. Умовами договору момент виникнення відповідного зобов'язання визначено моментом пред'явлення відповідної вимоги покупцем, яка має бути виконана протягом 30-ти днів з моменту її отримання постачальником. Відповідно, якщо не настав строк виконання зобов'язання - немає жодних підстав стверджувати про прострочку відповідача та про наявність підстав для нарахування йому тих чи інших штрафних санкцій.

З огляду на вище наведене, твердження позивача про допущення відповідачем прострочення своїх договірних зобов'язань є необґрунтованими і такими, що не підтверджуються жодними належними, в розумінні ст.34 ГПК України, доказами.

Висновок суду першої інстанції про безпідставність позову зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження всіх обставин по справі у відповідності до вимог норм діючого законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" - відмовити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 10.03.2015 року в справі №914/166/15 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського

суду.

Повний текст постанови виготовлений 08.06.2015 р.

Головуючий суддя Бойко С. М.

Суддя Бонк Т. Б.

Суддя Якімець Г. Г.