КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. Справа№ 910/2530/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Шостак П.І. - представник за дов. №886-08/01 від 04.06.2015 року, Гришко Я.С. - представник за дов. №590-08/01 від 01.04.2015 року;

від відповідача: Сіренко А.М. - представник за дов. №933-ню від 24.02.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

на рішення Господарського суду м. Києва від 18.03.2015 року

у справі № 910/2530/15-г (суддя: Пукшин Л.Г.)

за позовом Державної установи "Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України"

до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

про стягнення 107 069,84 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державна установа "Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (далі - відповідач ) про стягнення з відповідача на користь позивача 107 069,84 грн.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що що 25.07.2014 року між сторонами було укладено договір про надання платних послуг № 0304/2014/04-С (за обліком відповідача № ПЗ/Л-141685/НЮ), за яким позивач зобов'язався надавати послуги у сфері лабораторного контролю, а саме проведення лабораторно-інструментальні дослідження для атестації вагонів, а відповідач - оплатити вказані роботи. За доводами позивача Державна установа "Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України" належним чином виконала зобов'язання за договором та надала послуги відповідачу на суму 98 750,45 грн, що підтверджується актом виконаних робіт від 31.07.2014 року, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленні печатками. Проте, відповідачем не здійснено оплати за вказані послуги у повному обсязі, у зв'язку з чим виник борг на суму 98 750,45 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2015 року у справі № 910/2530/15-г позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" на користь Державної установи "Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України" заборгованості у розмірі 98 750,00 грн 45 коп.; 3% річних у розмірі 852,23 грн; пеню у розмірі 7467,16 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2141,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2015 року у справі № 910/2530/15-г та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Крім того, скаржник вказав, що відповідними нормами закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» встановлені випадки в яких забороняється застосування законодавства щодо права кредиторів вимагати виконання зобов'язань боржником в період проведення реорганізації.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 22.04.2015 року апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" було прийнято до провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

25.07.2014 року між Державною установою "Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України" (виконавець) та Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця (замовник) було укладено договір № 0304/2014/04-С (ПЗ/Л-141685/НЮ) про надання платних послуг (надалі - договір), предметом якого відповідно до умов договору є зобов'язання виконавця за заявками замовника надати послуги у сфері лабораторного контролю, а саме провести лабораторно-інструментальні дослідження для атестації вагонів (106 вагонів).

Згідно з п 1.2. договору об'єм та зміст послуг визначається калькуляцією (додаток № 1), яка є невід'ємною частиною цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, сторонами затверджено додаток № 1 до договору, яким визначено наступний обсяг робіт: п. 226 визначення швидкості руху повітря, вологості повітря або температури повітря в житлових та виробничих приміщеннях; п. 227 визначення рівня освітлення, яскравості або блискучості поверхні на загальну суму 98 50,45 грн.

Відповідно до п. 2.1.2. договору замовник зобов'язався оплатити послуги виконавця в розмірі та в терміни, передбачені розділом 3 даного договору.

Згідно з п.п. 3.1., 3.4. договору за надання послуг, які вказані в п. 1 даного договору замовник перераховує виконавцю кошти в сумі 98 750,45 грн в т.ч. ПДВ. Кошти перераховуються на розрахунковий рахунок виконавця згідно з наданим рахунком-фактурою та проводиться не пізніше ніж через 15 днів після отримання рахунку-фактури.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. договору по закінченню надання послуг виконавець надає замовнику акт наданих послуг. Замовник протягом 3-х днів з дня одержання акту надання послуг повинен направити виконавцю підписаний акт або вмотивовану відмову від його підписання.

Тобто, за своєю правовою природою договір № 0304/2014/04-С (за обліком відповідача № ПЗ/Л-141685/НЮ) від 25.07.2014 року є договором про надання послуг.

Згідно з ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем були надані відповідачу послуги згідно з договором та затвердженій сторонами калькуляції на загальну суму 98 750,45 грн.

Вказані послуги (роботи) прийняті відповідачеві без зауважень, що підтверджується актом виконаних робіт від 31.07.2014 року, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленні печатками (наявний в матеріалах справи).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

З метою досудового врегулювання спору позивачем направлялися претензії щодо погашення заборгованості в т.ч. за спірним договором, які залишені без реагування.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що факт отримання рахунку-фактури № 826 від 29.07.2014 року відповідачем не заперечується.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п 3.4. договору виконання грошового зобов'язання відповідача по сплаті за надані позивачем послуги за договором на момент розгляду справи настав.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 98750,45 грн.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника, що відповідними нормами закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» встановлені випадки в яких забороняється застосування законодавства щодо права кредиторів вимагати виконання зобов'язань боржником в період проведення реорганізації, оскільки норми закону на які посилається відповідач не поширюється на правовідносини між позивачем та відповідачем. Зазначений висновок випливає з буквального тлумачення норми ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

Відповідно до п. 8 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Під час утворення Товариства, формування його статутного капіталу та припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України і підприємств залізничного транспорту, у тому числі під час відступлення права вимоги, переведення боргу, проведення реорганізації, не застосовуються положення законодавства щодо:

- необхідності одержання згоди кредиторів стосовно заміни боржника у зобов'язанні (переведення боргу), якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

- права кредиторів вимагати у зв'язку з проведенням реорганізації забезпечення виконання зобов'язань, їх дострокового припинення або виконання та відшкодування збитків;

- неможливості завершення реорганізації до задоволення вимог, заявлених кредиторами;

- проведення аудиторської перевірки фінансової звітності підприємств залізничного транспорту;

- проведення екологічного аудиту підприємств залізничного транспорту.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 7 467,16 грн та 3% річних у розмірі 852,23 грн, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.5.3. договору у випадку прострочення замовником платежів по даному договору він сплачує виконавцю пеню у сумі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на той період.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, для всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування штрафних санкцій, річних тощо, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно (аналогічна правова позиція викладена в ч. 1 п. 18 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 № 01-8/344 „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені в доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році).

Київський апеляційний господарський суд, перевіривши суму пені та 3 % річних погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо їх задоволення в сумі 7 467,16 грн пені та 852,23 грн 3% річних.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2015 року у справі №910/2530/15-г підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2015 року у справі №910/2530/15-г - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/2530/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун