ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року Справа № 911/637/13-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Самусенко С.С.,

Татькова В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну

скаргу Приватного підприємства "Торговий Дім "Катаріна" (Мале приватне підприємство "Альтаїр")

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 06 квітня 2015 року

та на рішення господарського суду Київської області від 09 лютого 2015 року

у справі № 911/637/13-г

господарського суду Київської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРОСТ АЛЬФА"

до Малого приватного підприємства "Альтаїр"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на

стороні позивача ОСОБА_4

про визнання недійсними актів та стягнення коштів

за участю представників

позивача Білічок Х.В.

відповідача Дрьоміна Л.В.

третьої особи не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 09 лютого 2015 року (судді Наріжний С.Ю., Подоляк Ю.В., Лилак Т.Л.) залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06 квітня 2015 року (судді Зеленін В.О., Шевченко Е.О., Ткаченко Б.О.) зі справи № 911/637/13-г позовні вимоги задоволено. Визнано недійсними акти виконаних робіт, складені Малим приватним підприємством "Альтаїр" (09600, Київська обл., смт Рокитне, вул. Короленка, буд. 22, кв. 1; ):

- від 25 грудня 2011 р. за договором на виготовлення, поставку та монтаж №07/06/10 від 07 червня 2010 року на суму 521820,00 грн.;

- від 25 грудня 2011 року за договором на виготовлення, поставку та монтаж № 14/02/11 від 14 лютого 2011 року на суму 30992,00 грн.;

- від 25 грудня 2011 року за договором на виготовлення, поставку та монтаж № 14/02/11 від 14 лютого 2011 року на суму 39416,00 грн.

Стягнуто з Малого приватного підприємства "Альтаїр" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРОСТ АЛЬФА" 583400 грн. 00 коп. безпідставно отриманих коштів, 16829 грн. 50 коп. судового збору та 58340 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу адвоката.

Не погоджуючись вищезазначеними рішенням та постановою Приватне підприємство "Торговий Дім "Катаріна" (Мале приватне підприємство "Альтаїр") звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення господарського суду Київської області від 09 лютого 2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06 квітня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07 червня 2010 року між МПП "Альтаїр" (виконавець) та ТОВ "КЖБК" (замовник) було укладено договір № 07/06/10 на виготовлення, поставку та монтаж, за умовами якого виконавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в даному договорі виконати на замовлення замовника роботи, а замовник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в даному договорі, прийняти та оплатити роботи.

В п. 1.4.-1.6. Договору 1 визначено, що при виконанні робіт виконавець використовує деталі, необхідні для виготовлення, використання, декорування виробів. Перелік деталей, які повинні бути використані виконавцем під час виконання робіт, зазначається у специфікації (додаток № 1) до даного договору, яка є його невід'ємною частиною. В специфікації зазначаються деталі, вартість яких включена в ціну договору, а також деталі, вартість яких не включена в ціну договору і які повинні бути оплачені замовником окремо в порядку і в строки, визначені додатковими угодами до договору.

Згідно п. 2.1. Договору 1, вартість робіт (ціна договору) є твердою і складає 434850,00 грн., крім того ПДВ 20% - 86970,00 грн. Загальна вартість робіт (ціна договору) становить 521820,00 грн. і включає в себе вартість виготовлення, доставки і монтажу виробів замовника, вказаних у специфікації (додаток № 1).

Сторони п. 2.3. Договору 1 погодили порядок здійснення замовником оплати, а саме: 1 платіж - 208728,00 грн. протягом 5 робочих днів з дати укладення Договору 1; 2 платіж - 208728,00 грн. протягом 5 робочих днів з дати підписання замовником робочих креслень; 3 платіж - 52182,00 грн. протягом 2 календарних днів, наступних за днем доставки виробів на об'єкт; 4 платіж - 52182,00 грн. протягом 5 календарних днів, наступних за днем завершення монтажу виробів на об'єкті замовника, або наступних за днем підписання акту прийому-передачі виробу, у випадку, якщо акт прийому-передачі виробів підписаний в день завершення монтажу виробів.

Відповідно п. 3.1. Договору 1, датою виникнення зобов'язань у виконавця за даним договором є дата перерахування грошових коштів замовником на розрахунковий рахунок виконавця по першому платежу.

29 червня 2010 року ТОВ "КЖБК" було перераховано відповідачу аванс на виконання робіт за Договором 1 у сумі 520000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1589 від 29 червня 2010 року та банківською випискою від 29 червня 2010 року.

Строки та умови виконання Договору 1 визначені у розділі 3 Договору 1, у тому числі зазначено, що в цілому вироби повинні бути виготовлені, поставлені на об'єкт замовника та змонтовані не пізніше 10 вересня 2010 року (п. 3.5. Договору 1).

Пунктами 6.1., 6.2. Договору 1 визначено, що замовник здійснює приймання виробів по асортименту, комплектності та якості, протягом 5-ти робочих днів з моменту закінчення монтажу виробів на об'єкті замовника. У випадку не підписання замовником акту приймання-передачі, зазначеного у п. 6.1. даного договору виконавець зобов'язаний надіслати замовнику акт приймання-передачі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За умовами п. 6.3., 6.4. Договору 1, замовник протягом 3 календарних днів з моменту отримання повідомлення, зазначеного в п. 6.2. договору, зобов'язаний рекомендованим листом з повідомленням про вручення надіслати виконавцю вимогу про усунення недоліків. У випадку не направлення замовником виконавцю вимоги про усунення недоліків протягом 3 календарних днів з моменту отримання повідомлення, вказаного у п. 6.4. договору, вироби будуть вважатися прийнятими замовником. Після отримання виконавцем вимоги про усунення недоліків сторони складають дефектний акт про виявлені недоліки виробів. У випадку не підписання замовником або виконавцем дефектного акту, він може бути складений за участю представника незалежної експертної організації. Виконавець зобов'язаний усунути виявлені недоліки в строки, погоджені з замовником в дефектному акті та відшкодувати понесені збитки.

Положенням п. 6.11. Договору визначено, що факт доставки виробу на об'єкт замовника підтверджується складеним і підписаним сторонами актом про доставку виробів на об'єкт замовника. У випадку, якщо замовник відмовляється підписати акт про доставку виробу, виконавець має право (на вибір): повідомити замовника про доставку письмово, направивши йому підписаний зі своєї сторони акт про доставку виробу. У такому випадку, день відправлення листа вважається днем доставки виробу на об'єкт замовника; забрати виріб або його складові частини з об'єкту замовника і відстрочити виконання зобов'язань з доставки та монтажу виробу на об'єкті замовника до моменту підписання акту про доставку виробу.

Сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання ними взятих на себе зобов'язань (п. 10.1. Договору 1).

У зв'язку з тим, що Договір 1 не був виконаний відповідачем в строк до 10 вересня 2010 року, то 14 лютого 2011 року між МПП "Альтаїр" та ТОВ "КЖБК" було укладено договір № 14/02/11 на виготовлення, поставку та монтаж (надалі "Договір 2"), умови якого є тотожними за змістом до умов Договору 1, за виключенням п. 2.1., 2.3., 3.5.

Так, згідно п. 2.1. Договору 2, вартість робіт (ціна договору) є твердою і складає 58673,33 грн., крім того ПДВ 20% - 11734,67 грн. Загальна вартість робіт (ціна договору) становить 70408,00 грн. і включає в себе вартість виготовлення, доставки і монтажу виробів замовника, зазначених у специфікації (додаток № 1).

Пунктом 2.3. Договору 2 визначено порядок здійснення замовником оплати, а саме: 1 платіж - 63400,00 грн. протягом 5 робочих днів з дати укладення Договору 2; 2 платіж - 7008,00 грн. протягом 5 календарних днів, наступних за днем завершення монтажу виробів на об'єкті замовника, або наступних за днем підписання акту прийому-передачі виробу, у випадку, якщо акт прийому-передачі виробів підписаний в день завершення монтажу виробів.

Відповідно до п. 3.5. Договору 2, в цілому вироби повинні бути виготовлені, поставлені на об'єкт замовника та змонтовані не пізніше 10.05.2011 р.

За своєю правовою природою Договір 1 та Договір 2 є договорами підряду.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що спір між сторонами за твердженням позивача зумовлений невиконанням відповідачем умов договору № 07/06/10 на виготовлення, поставку та монтаж від 07 червня 2010 року (надалі: "Договір 1") та договору № 14/02/11 на виготовлення, поставку та монтаж від 14 лютого 2011 року (надалі: "Договір 2"), в зв'язку з чим позивач просить суд визнати недійсними складені Відповідачем акти виконаних робіт: від 25 грудня 2011 року на суму 521820,00 грн., від 25 грудня 2011 року на суму 30992,00 грн. та від 25 грудня 2011 року на суму 39416,00 грн.; стягнути з Відповідача передплачені за Договорами 1, 2 грошові кошти в розмірі 583400,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 червня 2010 року ТОВ "КЖБК" було перераховано відповідачу аванс на виконання робіт за Договором 1 у сумі 520000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1589 від 29 червня 2010 року та банківською випискою від 29 червня 2010 року.

17 лютого 2011 року ТОВ "КЖБК" було перераховано відповідачу грошові кошти за Договором 2 у сумі 63400,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 502 від 17 лютого 2011 року та банківською випискою від 17 лютого 2011 року.

Таким чином ТОВ "КЖБК" було сплачено на користь Відповідача авансові кошти за Договорами 1, 2 на загальну суму 583400,00 грн.

Проте, як стверджує позивач, відповідач до виконання робіт за зазначеними договорами не приступив, суми авансових грошових коштів не повернув.

При цьому, відповідач у липні 2012 року надіслав позивачу три Акти виконаних робіт від 25 грудня 2011 року: на суму 521820 грн. за Договором 1, на суму 39416,00 грн. за Договором 2 та на суму 30992 грн. за рахунком-фактурою № 14/02/11 від 14 лютого 2011 року.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач посилається на наступне.

Роботи за Договорами 1, 2 були пов'язані з виготовленням та встановленням в квартирі № 77 за адресою м. Київ, вул. Дніпровська Набережна 19А, столярних виробів та меблів.

Договір 1 включав виготовлення та встановлення дверних міжкімнатних блоків в кількості 15 шт., металевого дверного блоку в кількості 1 шт., меблів робочого кабінету з шафами, вітринами, панелями прикрашеними різьбленням, меблів коридору панелі, вітрини з різьбленими пілястрами, шафи гардеробної з меблевими фасадами прикрашеної різьбленими медальйонами.

Відповідач пояснив, що робочі креслення, заміри в квартирі та ескізи розробляли конструктори його підприємства, які погоджені та підписані зі сторони Позивача ОСОБА_7

Договір 2 включав виконання робіт по обрамленню акваріума та виготовленню двох тумб санвузлових.

З пояснень відповідача було встановлено, що в ході виготовлення виробів за Договором 2 ОСОБА_7 усно відмовився від виготовлення тумб санвузлових і попросив виготовити плінтус в кількості 20 метрів, п'яти радіаторних решіток та арочне обрамлення дверного отвору.

На підставі усних домовленостей, зміни відображені в Додатковій угоді № 1 до Договору 2, яка надсилалась Позивачу супровідним листом від 19 червня 2012 року, однак не була підписана Позивачем.

Факт виконання робіт, наведених в спірних Актах відповідач обґрунтовує письмовими поясненнями інженерно-технічного складу та робітників заводу підприємства в смт. Рокитне, де виготовлялись вироби, а також відповідними подорожними листами службового автомобіля Відповідача щодо доставки виробів на об'єкт замовника.

До того ж, відповідач звертає увагу на те, що 27 лютого 2012 року комісія в складі працівників МПП "Альтаїр" ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та представника ОСОБА_7 і ОСОБА_11 - ОСОБА_12, склали акт, у якому зазначено, що стан виробів задовільний, зауважень до виробів не поступало. Крім того, під час складення відповідного Акту було здійснено фотографування виробів.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Стаття 215 Цивільного кодексу України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, дотримання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідач стверджує, що на підставі договорів ним роботи були виконані 25 грудня 2011 року в повному обсязі.

На підтвердження виконання робіт відповідач посилається на те, що ним 20 червня 2012 року на адресу позивача направлялись спірні акти виконаних робіт від 25 грудня 2011 року на суму 592 228,00 грн. Однак, позивач відмовився від договору лише 19 лютого 2013 року.

В той же час, договорами у п.п. 6.1.-6.2. передбачено, що прийом-передача виконаних робіт від Виконавця Замовнику відбувається протягом п'яти днів з моменту завершення виконання робіт.

У разі, якщо Замовник відмовляється від підписання акту, Виконавець направляє акт Замовнику цінним листом з повідомленням про вручення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що якщо роботи відповідачем були виконанні 25 грудня 2011 року, а акти виконаних робіт направлений тільки 20 червня 2012 року, то відбулось це лише через сім місяців.

Проте, в матеріалах справи відсутні обґрунтування направлення відповідачем актів виконаних робіт через сім місяців з моменту завершення виконання робіт.

В той же час, відповідачем не надаються докази відправлення 20 червня 2012 року спірних актів виконаних робіт.

Тому, відповідач позбавлений можливості посилатися на пункт 6.3. Договорів, яким передбачений граничний строк направлення претензій ПП "Альтаїр" щодо якості робіт.

Водночас, визнання недійсним актів виконаних робіт є окремою позовною вимогою, що має загальні строки позовної давності - 3 роки.

Наявність в договорах умови, що замовник мусить протягом трьох днів направити виконавцю робіт вимогу про усунення недоліків, тобто встановити відсутність наданих послуг, жодним чином не позбавляє замовника робіт можливості оскаржити надані послуги протягом строку позовної давності. Визначена умова в договорах, щодо строку для направлення претензії в 3 дні не є підставою для відмови в позові, а лише покладає тягар доказування відсутності виконання робіт на замовника, що ТОВ "КЖБК" і було виконано.

Суд апеляційної інстанції розглянув пояснення третьої особи, відповідно до яких вона як власник квартири стверджує, що їй не відомо відомості стосовно ремонтної організації ПП "Альтаїр" та її взаємовідносин з ТОВ "КЖБК". ПП "Альтаїр" не має з третьою особою жодних договірних відносин.

У матеріалах справи наявний акт, за участю спеціалістів ТОВ "КЖБК" про відсутність виконаних робіт, відсутністю будь-якого переміщення відповідачем товарно-матеріальних цінностей на місце виконання підрядних робіт, що встановлює факт невиконання підрядних робіт відповідачем.

До того ж, відповідачем не надано докази виконання та прийняття виконаних підрядних робіт замовником: акти приймання-передачі, видаткові накладні, тощо.

Надані відповідачем копії пояснювальних записок працівників відповідача не прийняті судом апеляційної інстанції, як належні докази виконання відповідачем робіт за Договорами, оскільки зазначені пояснювальні записки є односторонніми документами відповідача.

Теж саме стосується наданих відповідачем подорожніх листів службового автомобіля, які складені в односторонньому порядку відповідачем. Отримувачем цінностей, перевезених за наданими подорожніми листами значиться посадова особа відповідача і зазначені подорожні листи не є актами про доставку виробів на об'єкт замовника в контексті п. 6.11. Договорів 1, 2, оскільки не підписані замовником, як і не є товарно-транспортними накладними відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363.

Як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, відповідачем не підтверджено за допомогою належних та допустимих доказів факту виконання робіт за Договорами 1, 2, отже направлені відповідачем замовнику Акти виконаних робіт також є безпідставним і необґрунтованим.

Отже, акти виконаних робіт від 25 грудня 2011 року: на суму 521820 грн. за Договором 1, на суму 39416,00 грн. за Договором 2 та на суму 30992 грн. за рахунком-фактурою № 14/02/11 від 14 лютого 2011 року підлягають визнанню недійсними, а відповідна позовна вимога позивача є обґрунтованою та правомірно задоволена судами попередніх інстанцій.

Згідно ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до частини 1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Спеціальними нормами частини 2 ст. 849 та частини 2 ст. 852 ЦК України передбачено право замовника відмовитися від договору підряду у разі якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частиною 3 ст. 651 ЦК України встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

ТОВ "КЖБК" направило Відповідачу листи-відмови від 19 лютого 2013 року від Договорів 1, 2, посилаючись на те, що МПП "Альтаїр" до виконання робіт за зазначеними Договорами не розпочало.

Також, відповідачу були направлені вимоги від 19 лютого 2013 року про повернення грошових коштів, сплачених в якості авансу за Договорами 1, 2. Про направлення зазначених листів свідчать залучені до матеріалів справи копії описів вкладення в цінні листи на адресу МПП "Альтаїр" від 21 лютого 2013 року та фіскальних чеків УДППЗ "Укрпошта" від 21 лютого 2013 року № 3779 та № 3778.

За таких обставин у відповідності до частини 3 ст. 651 ЦК України місцевим господарським судом вірно встановлено факт розірвання укладених між ТОВ "КЖБК" і МПП "Альтаїр" Договорів 1, 2 в результаті односторонньої відмови замовника від договорів в повному обсязі, підставою для яких було порушення зобов'язань з боку виконавця - МПП "Альтаїр", відповідно відпала підстава, на якій Відповідач набув грошові кошти за Договорами 1, 2 на загальну суму 583400,00 грн., сплачені в якості авансу.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Враховуючи встановлення судами попередніх інстанцій факту невиконання відповідачем робіт, передбачених Договорами 1, 2 та факту відмови позивача від Договорів 1, 2, наявні правові підстави для задоволення вимог замовника про повернення коштів, сплачених в якості авансу за роботи, які не були виконані, оскільки зобов'язання сторін припинилися, а підстави збереження виконавцем коштів, сплачених за роботи, які не були виконані, відпали.

Оскільки, відповідачем не було повернуто позивачу кошти в сумі 583400,00 грн., отримані в якості авансу за Договорами 1, 2, то вимога позивача про стягнення з відповідача коштів в сумі 583400,00 грн., збережених без достатньої правової підстави, є обґрунтованою, в зв'язку з чим правомірно була задоволена судами попередніх інстанцій.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

При доведеності під час розгляду справи факту порушень відповідачем прав позивача відповідно до визначених позивачем підстав заявленого позову, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013р. передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто під час задоволення позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи (п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013р.).

Враховуючи наведене, предмет даного спору, час, який адвокат витратив на підготовку матеріалів у даній справі та часткове задоволення позовних вимог, суд обмежує розмір відшкодування витрат на оплату послуг адвоката з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи пропорційно розміру задоволених позовних вимог та вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката правомірно задоволені у повному обсязі у розмірі 58340,00 грн.

Згідно з статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Колегія суддів Вищого господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного вище і керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Торговий Дім "Катаріна" (Мале приватне підприємство "Альтаїр") залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06 квітня 2015 року зі справи № 911/637/13-г залишити без змін.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді С. С. Самусенко

В. І. Татьков