ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.05.2015 Справа № 907/365/15

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого судді Ушак І.Г. у відкритому судовому засіданні розглянув справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „ВГСМ", смт. Великий Бичків Рахівського району (далі - товариство) до Державного підприємства „Брустурянське лісомисливське господарство", с. Лопухово Тячівського району (далі - підприємство) про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу у сумі 59010,05 грн., в т. ч. 37096,65 грн. - основного боргу, 13341,81 грн. - інфляційних втрат, 1857,10 грн. - 3% річних, 6714,49 грн. - пені

представники сторін:

позивача - Мацепура І.О., директор;

відповідача - Брюхович М.Й., представник за довіреністю

Позивач звернувся до суду з вказаними вимогами, оскільки відповідач не виконав свої зобов"язання за договорами купівлі-продажу з поставки деревини, в тому числі, на суму здійсненої попередньої оплати - 37096,65 грн., внаслідок чого виникла заборгованість на зазначену суму, що становить предмет позову в частині основного боргу. Представник позивача у ході судового процесу збільшив позовні вимоги в частині пені за прострочення поставки виходячи з подвійної облікової ставки НБУ та від вартості недопоставленої деревини та просить стягнути її з відповідача у сумі 59949,06 грн. Збільшення розміру позовних вимог до прийняття рішення є правом позивача відповідно до приписів ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, тому предметом даного спору є стягнення загальної суми 118959,11 грн. Представник позивач у ході судового розгляду наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх обґрунтованість долученими до матеріалів справи документами.

За клопотанням представника відповідача для можливого врегулювання спірних відносин у судовому засіданні 22.05.15 було оголошено перерву до 29.05.15, однак після спливу оголошеної перерви відповідач не забезпечив участі свого представника у судовому засіданні, не надав доказів врегулювання спору та не надав письмового відзиву на позов не подав.

За таких обставин справа вирішується в порядку передбаченому ст. 75 Господарського процесуального кодексу України без участі відповідача за наявними в ній матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно, повно та об'єктивно розглянувши в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

При цьому суд виходив з наступного.

Спірні відносини сторін виникли з договорів купівлі-продажу необробленої деревини на аукціонних торгах №№ 2/119, 2/185, 2/235, 2/194 відповідно від 13.03.13, 11.06.13, 03.09.13, 28.11.13 укладених підприємством, як продавцем, від імені та в інтересах якого на підставі доручення діяв член товарної біржі "Закарпатський лісовий ринок" (Брокерська контора № 2), та товариством як покупцем (далі - договори).

За умовами договорів продавець зобов"язався передати покупцеві у власність на відповідних франко-умовах продавця необроблену деревину (товар), а покупець зобов"язався прийняти товар і сплатити за нього ціну відповідно до визначених в договорі умов.

Умовами розділу 3 договорів визначено кількість, ціну, назву товару та загальну суму договору, яка відповідно до договорів складає 774930,00 грн., 31 000,00 грн., 36500, 00грн., 32500,00 грн.

Поставка товару здійснюється згідно щомісячного графіку або щомісячно рівними частинами протягом відповідного кварталу. Прийом-передача товару здійснюється на складі продавця.

Згідно з визначеними у розділі 6 договору умовами про порядок розрахунків платіж (передоплата 100% вартості) здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця за кожну партію товару згідно виставленого рахунку-фактури на протязі 5-ти календарних днів з дати пред"явлення рахунку до сплати.

Сума гарантійного внеску, перерахована покупцем на рахунок біржі для участі в аукціоні, зараховується продавцю в якості частини оплати за проданий товар.

Відповідно до умов п. 8.3 договорів продавець зобов"язаний передати покупцю товар після сплати рахунку-фактури на протязі 3-ох календарних днів (якщо сторони не обумовлять інше).

Сторонами (п. 9.4 договорів) передбачено, зокрема, що у разі несвоєчасної поставки товару покупець сплачує пеню у розмірі 0,1% від вартості недопоставленої продукції за кожний день прострочки.

Матеріалами справи доведено, що позивач сплатив гарантійні внески на рахунок біржі для участі в аукціоні на суму 43684,00 грн., які за умовами договору зараховані продавцю - відповідачу у справі як частина оплати за проданий товар.

Предметом позовних вимог в частині основного боргу є стягнення суми 37096,65 грн., що становить частину зазначених гарантійних внесків, оскільки поставка за договорами не відбулася і товариство, втративши інтерес до останніх, письмовою претензією від 14.08.15 вимагало повернення зазначеної суми. Однак, підприємство не повернуло зазначених коштів та залишило претензію без відповіді.

Зобов'язання, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (ЦКУ), ст. 193 Господарського кодексу України (ГКУ) має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог закону, а за відсутності конкретних умов та вимог - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 670 ЦКУ передбачено - якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитись від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Окрім того, ч. 2 ст. 693 ЦКУ передбачено право покупця вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати у разі якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк.

Виходячи із змісту вищенаведених правових норм, беручи до уваги ті фактичні обставини, що відповідачем поставка товару на суму 37096,65 грн. отриманої ним передоплати не здійснена та не повернута на вимогу позивача зазначена сума передоплати, позовні вимоги позивача про стягнення цієї суми з відповідача є правомірними та підлягають задоволенню судом.

Вимоги позивача щодо стягнення нарахованих ним на підставі ст. 625 ЦКУ інфляційних та річних на суму попередньої оплати не підлягають задоволенню, оскільки обов'язок з повернення грошових коштів одержаних як попередня оплата не є грошовим зобов'язанням у розумінні цієї норми.

При цьому, суд приймає до уваги правові позиції наведені у п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» про те, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках, зокрема, повернення сум авансу та завдатку, оскільки ці дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Такою ж є практика Верховного суду України щодо наведених питань (постанова від 16.09.14 у справі № 3-90гс14).

Щодо позовних вимог у частині пені нарахованої позивачем за несвоєчасну поставку, то суд, виходячи з умов договору щодо обов'язку продавця передати покупцю товар після сплати рахунку-фактури на протязі 3-х днів та обов'язку сплати покупцем пені у розмірі 0,1% від вартості недопоставленої продукції за кожний день прострочки, вважає, що задоволенню підлягає сума пені - 366,64 грн.- нарахована з урахуванням вартості оплаченої та непоставленої продукції за період з 10.06.13, коли виникла заборгованість на суму 37096,65 грн. і до 14.08.14, коли подано претензію про повернення попередньої оплати. В іншій частині даних вимог належить відмовити як нарахованих помилково.

При цьому суд керується приписами ст. 232 ГКУ щодо того, що за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, всього до стягнення з відповідача належить сума 37463,29 грн.

За змістом ст.ст. 44-49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати сплачені позивачем при поданні позову належить відшкодувати за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог..

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 173, 175, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-3, 43, 44-49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

1.1. Стягнути з державного підприємства "Брустурянське лісомисливське господарство" (Закарпатська область, Тячівський район, с. Лопухово, вул. Партизанська,1, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ВГСМ" (Закарпатська область, Рахівський район, смт. Великий Бичків, вул. Фабрична, 8 „А", ) суму 37463,29 грн. ( тридцять сім тисяч чотириста шістдесят три грн. 29 коп.) в тому числі 37096,65 грн.- основного боргу та 366,64 грн. - пені, та у відшкодування судових витрат - 706,97 грн. ( сімсот сорок шість грн. 97 коп.).

2. В іншій частині позовних вимог на суму 81495,82грн. - відмовити.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду в порядку передбаченому цим же кодексом. Повний текст рішення складено 8.06.15.

Суддя Ушак І.Г.