ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.06.15р. Справа № 904/1013/15

За позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м.Дніпропетровськ

до Приватного підприємства "СЕЛЬХОЗМАШПРОЕКТ", м.Дніпропетровськ

про стягнення 12 216,77 грн.

Головуючий колегії Петренко Н.Е.

Судді: Фещенко Ю.В.

Кеся Н.Б.

Представники:

від позивача: Артьомова Ю.С., представник за довіреністю №1145-О від 19.04.13р.

від відповідача: Григораш П.М., представник за довіреністю № б/н від 03.06.15р.

Чкалін О.А., представник за довіреністю № б/н від 03.06.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного підприємства "СЕЛЬХОЗМАШПРОЕКТ" (далі - відповідач) про стягнення 12 216,77 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору банківського обслуговування № б/н від 16.03.11р., в частині повернення кредитних коштів.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.15р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.15р. призначено колегіальний розгляд справи, матеріали справи передано для визначення складу колегії.

Автоматичним розподілом визначено, що до складу колегії входять: головуючий суддя - Петренко Н.Е., судді - Фещенко Ю.В., Кеся Н.Б.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.15р. прийнято справу №904/1013/15 до розгляду колегією суддів в складі: головуючий суддя Петренко Н.Е., судді - Фещенко Ю.В., Кеся Н.Б.; призначено розгляд справи на 03.06.15р.

03.06.15р. повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для долучення до матеріалів справи заперечення на відзив та підтвердження того, що станом на 03.06.15р. заявлені позовні вимоги відповідачем не оплачені, розмір позовних вимог не змінився.

В свою чергу, повноважні представники відповідача заявлені позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, про що також зазначено в поясненнях до відзиву на позовну заяву, які долучені до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, подані документи та заслухавши пояснення повноважних представників сторін, в засіданні 03.06.15р. оголошено перерву до 10.06.15р., для проведення між сторонами детальної звірки взаєморозрахунків, про що скласти відповідний акт, примірник якого надати до суду.

10.06.15р. повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача зазначив про те, що відповідач не звертався до позивача для проведення детальної звірки взаєморозрахунків, яку було зобов'язано зробити судом.

В свою чергу, повноважні представники відповідача заявлені позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі. Але, при наданні суду усних пояснень повноважний представник відповідача зазначив про те, що заборгованість відповідача перед позивачем за заявою про відкриття поточного рахунку від 16.03.11р. складає приблизно на 2 000 грн. менше, чим зазначає позивач.

У судовому засіданні 10.06.15р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи та заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.11р. відповідачем було підписано заяву про відкриття поточного рахунку (далі - Заява).

Згідно заяви відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови), Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 16.03.11р. (далі - Договір) та взяв на себе зобов'язання виконувати умови Договору.

Відповідно до Договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок 3001 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт - банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг" (далі-Умови).

Згідно з п. 3.2.1.1.1. Умов, кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта.

У п. 3.2.1.1.3. Умов зазначено, що кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди.

Відповідно до п. 3.2.1.1.8. Умов, проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт - банк / інтернет клієнт - банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, бо в будь - якій іншій формі - "Угода").

Згідно з п. 3.2.1.1.6. Умов, ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт - банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших). При порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбачених "Умов та правил надання банківських послуг", Банк на свій розсуд, має право змінити умови кредитування, встановивши інший термін повернення кредиту.

Як зазначає позивач, свої зобов'язання за вищезазначеним Договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт у розмірі 27 000,00 грн.

Позивач звертає увагу на те, що станом на 03.12.14р. у відповідача виникла прострочена заборгованість у розмірі 12 216,77 грн., яка складається з: 11 722,82 грн. - заборгованість за кредитом, 304,80 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 105,51 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 83,64 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем 02.11.14р. було направлено на адресу відповідача претензію з вих. № 10221DNК0S03Е від 27.10.14р., відповідно до якої позивач просив негайно погасити прострочену заборгованість по вищевказаному Договору у повному обсязі. Як зазначає позивач, вимоги були залишені відповідачем без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися з позовом до суду.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 11 722,82 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 304,80 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 105,51 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 83,64 грн., а всього 12 216,77 грн.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як зазначає відповідач, факт надання позивачем заяви про відкриття поточного рахунку не створює юридичного факту, на підставі якого виникли б у відповідача обов'язки, зокрема здійснювати оплату за таким рахунком, чи за послуги банківської установи або ж нести інші зобов'язання.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами за своїм змістом та характером є позикою (кредитом), і до таких правовідносин застосовується Глава 71 Розділу 3 Книги 5 Цивільного кодексу України, яка регулює відносини позики та кредиту.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В той час, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, правовідносини щодо отримання коштів від фінансової установи на умовах платності, строковості та повернення є кредитними правовідносинами, які передбачають обов'язкове укладання договору в письмовій формі і не додержання якої тягне за собою нікчемність такого правочину, тобто недійсність якого встановлена законом.

Недійсний правочин, згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (двостороння реституція). В той час вимоги до письмової форми встановлені ст. 207 ЦК України, відповідно до якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Таким чином, якщо банком як позивачем у справі не буде доведено факту укладання між сторонами договору кредиту, а також самої заборгованості, яка виникла саме на підставі такого правочину та його умов, які повинні бути досягнуті сторонами у письмовій формі, - суд повинен відмовити в позові за відсутності правових підстав для його задоволення.

Відповідач звертає увагу суду на те, що позивач надав до суду «Умови та правила надання банківських послуг», які відповідачем не підписані, і що саме з цими Умовами і саме в цій редакції позивач ознайомив відповідача при виникненні відносин між сторонами. За таких обставин, відповідач вважає, що ці Умови носять односторонній характер, а тому не можуть бути доказами в розумінні ст. 57-61 ЦПК України, оскільки не містять будь-якого легального та належною підтвердження того факту, що умови та правила саме в цій редакції діяли на момент виникнення спірних правовідносин між відповідачем та позивачем. Відтак, відповідач вважає, що ці Умови є нікчемними, отже не можуть братися до уваги, а тому при визначенні умов, під які надавався кредит, можна брати лише анкетні дані та заявку на одержання кредиту. З огляду на те, що інші умови та правила не врегульовані вказаною заявкою, відповідач вважає, що при вирішенні справи по суті слід використовувати загальні положення цивільного законодавства.

Крім того, відповідач зауважує, що позивачем на обґрунтування своїх вимог щодо стягнення заборгованості надано розрахунок заборгованості, який не оформлений належним чином, не має зазначення прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, підпису цієї особи та печатки банку, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлення документів", затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 17.04.2003р. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Декрету КМУ "Про стандартизацію та сертифікацію" від 10.05.1993р. обов'язкові вимоги державних стандартів підлягають безумовному виконанню органами державної виконавчої влади, всіма підприємствами, їх об'єднаннями, установами, організаціями та громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності, на діяльність яких поширюється дія стандартів.

На обґрунтування своїх вимог, зокрема щодо стягнення пені, штрафу, позивачем надані Витяг із «Умов надання банківських послуг» та Витяг із «Тарифів банку» викладені на окремих аркушах і підписані позивачем. На них відсутній підпис відповідача, Умови та Тарифи підписані лише головою ПриватБанку - Дубілет О.В. В Умовах не зазначена дата їх прийняття чи затвердження. Відсутня інформація з якого по який час діяли положення Умов у тому варіанті, який представлений суду. Оскільки «Умови надання банківських послуг» та «Тарифи банку» не підписані відповідачем, не зазначені, як додатки до договору кредиту, відсутня дата складання їх, то відповідач вважає, що зазначені Умови та Тарифи не є допустимим доказом у справі. Посилаючись на ст.ст. 59, 60 ЦПК України відповідач вважає, що позивачем не доведено обставин того, що відповідач був ознайомлений та згідний з «Умовами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», що викладені в окремому документі.

Статтею 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. При цьому відповідно до ч. 4 приведеної статті банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10,05.2007 року N 168.

Зміни до договорів допускаються лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 651 ЦК України). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16.03.11р., наданого позивачем можна побачити, що останній в односторонньому порядку збільшує розмір процентної ставки. Від 24% до 48%, а потім до 56%. Однак, статтею 10561 ЦК України встановлено, що розмір процентів та порядок їх плати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною та суперечить вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки та інших платежів, передбачених кредитним договором», положення якого застосовуються до усіх кредитних договорів, які були укладені або продовжують діяти після набрання чинності даного Закону. Адже, в даний час кредитодавець, тобто позивач, знову підвищив процентну ставку та нараховує тепер вже 66% відсотків замість 24%.

Крім цього видно, як зазначає відповідач, що вищевказаний розгорнутий розрахунок заборгованості за кредитом наданий позивачем із розшифровкою пунктів договору про правомірність нарахування відсотків по кредиту, пені та штрафів, складений в автоматичному режимі. По деяких датах списання та нарахування комісії, відсотків та пені не відповідає умовам, що заявлені позивачем до відповідача. Так у період з 24.12.13р. по 23.01.14р. на рахунку не було заборгованості з платежів по кредиту, але пеня нараховувалась. При отриманні коштів надлишково (більш ніж сума взятого кредиту) позивач не направляв її на списання заборгованості за пенею.

Протягом квітня 2014 року відповідач сплатив заборгованість у сумі 7 182,20 грн., заборгованість за кредитом становить 19 817,80 грн., комісія 19817*0,9% повинна нарахуватись у розмірі 178,36 грн., але банк нараховує 243 грн. На банківський рахунок надходила сума грошей. Позивач на свій розсуд списував її «погашение по договору банковского обслуживания». Не повідомляв клієнта про те, на який рахунок чи то тіло, чи комісія, чи проценти зараховується сплачена сума. Крім того, жодними умовами договору не прописано якою черговістю списуються гроші при погашенні простроченої заборгованості. Так, у квітні 2014 року сплачено 7 182 грн. на тіло кредиту попадає вся сума.

За липень 2014 року відповідач сплатив 2 140 грн. В рахунок заборгованості за кредитом надійшло 543,69 грн. Тому відповідачем зроблено контррозрахунок у ручній формі.

Так, по виписках відповідач дійсно сплатив тіло кредиту у сумі 27 000 грн., з них:

у квітні 2014 року - 7 182,20 грн.;

у червні 2014 року - 3 064 грн.;

у липні 2014 року - 2 140 грн.;

у серпні 2014 року - 2 310 грн.;

у вересні 2014 року - 1 554 грн.;

у жовтні 2014 року - 8 477 грн.;

у листопаді 2014 року - 755 грн.;

у грудні 2014 року - 1 518 грн.

Розмір відсотків у разі несвоєчасного погашення кредиту з 26 лютого по 01 червня 2014 року складав 24%; з 01 червня 2014 року 48%; з 01 липня 2014 року 56%. Зазначене, як вважає відповідач, що не відповідає вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки та інших платежів, передбачених кредитним договором».

Щодо розрахунку пені, то відповідач зазначає про те, що ні в умовах договору, ні в деяких додатках не вказано із якого розрахунку і на яку суму чи то тіло кредиту, чи то відсотки нараховуються ці відсотки.

Позивач не згоден з висновками відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до листа від 09.12.2003р. № 31-04200-30-5/7021 Мінфін України затвердив таку схему відображення кредиту «овердрафт»: кредитове сальдо поточного рахунку, що утворюється за позикою «овердрафт», відбивається на підставі виписки банку за кредитом рахунку 31 «Рахунки в банках» і відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 2 «Баланс» - у статті «Короткострокові кредити банків» розділу IV пасиву Балансу (форма № 1).

Крім того, відповідно до п. 2.2 постанови правління НБУ від 27.12.2007р. N 481 "Банк відображає в бухгалтерському обліку суму наданих кредитів овердрафт за дебетом рахунків клієнтів (юридичних та фізичних осіб), у результаті чого виникає дебетовий залишок на цих рахунках".

Згідно з п. 1.1 Регламенту надання мінімального бланкового кредиту на картковий рахунок банк при наявності вільних грошових ресурсів зобов'язується здійснювати овердрафтове обслуговування Клієнта, що полягає в проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку Клієнта.

Позивач звертає увагу суду на те, що надання овердрафту означає прийняття банком на себе зобов'язань із здійснення платежів клієнта за відсутності активного залишку на його поточному рахунку, що працює в режимі овердрафту. Механізм роботи овердрафту можна подати в такий спосіб:

1. Якщо в клієнта з банком підписано договір на надання овердрафту, то банк при одержанні від підприємств платіжних доручень самостійно визначає, чи потрібен кредит такому підприємству. Наприклад, якщо залишок на поточному рахунку підприємства менше суми, зазначеної в платіжному дорученні, банк цей факт фіксує й самостійно перераховує суму, зазначену в платіжному дорученні. При цьому по поточному рахунку підприємства за даними банківської виписки буде від'ємний залишок.

2. При надходженні коштів на рахунок клієнта відбувається автоматичне погашення овердрафту й відсотків за ним.

3. Відсотки за користування овердрафтом нараховуються щодня на суму дебетового сальдо по поточному рахунку клієнта, що була закрита за рахунок овердрафта.

Після укладання договору на одержання овердрафту в підприємства може виникнути ситуація, що воно не скористається кредитом - йому достатньо буде своїх власних коштів. У даному разі кредит підприємству не надається, незважаючи на існуючий договір. Тому об'єкт для нарахування відсотків буде відсутній.

Іншими словами, як зазначає позивач, відкриття овердрафту - це надання підприємству права скористатися коштами банку (кредитом) у будь-який момент протягом строку дії договору. Відтак доказами надання кредитних коштів є виписка по рахунках банку, оригінал якої надано до суду разом із позовною заявою.

Відповідно до п. 3.2.1.2.3.4. Умов - Банк має право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

Позивач зауважує, що у відповідача виникла прострочка - 02.06.14р.

Відповідно до ч. 6 ст 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, відповідно до 3.2.1.5.4. Умов - нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.2.1.5.1., 3.2.1.5.2., 3.2.1.5.3, здійснюється протягом 3 (Трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

До того ж згідно зі ст. 549 ЦК України пеня не є компенсацією, а є видом забезпечення виконання зобов'язання.

Викладене є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В статті 10561 Цивільного кодексу України зазначено про те, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами зі ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що заява про відкриття поточного рахунку та із зразками підписів і відбитка печатки від 16.03.11р. підписана посадовою особою відповідача та скріплена печаткою підприємства без будь-яких претензій або зауважень. За приписами вищевказаної заяви від 16.03.11р. порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості і розмір процентної ставки за користування кредитним лімітом регламентуються Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, розміщеними в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом з цією анкетою (заявою) складають Договір банківського обслуговування. Відповідач жодних належних та допустимих доказів того, що зазначений Договір банківського обслуговування був визнаний судом недійсним до господарського суду не надав. Таким чином, посилання відповідача на те, що Договір банківського обслуговування від 16.03.11р. не укладався є надуманим.

Також колегія суддів не бере до уваги твердження відповідача стосовно одностороннього збільшення розмірів процентної ставки, оскільки умовами вищезазначеного Договору банківського обслуговування від 16.03.11р. чітко зазначені підстави зміни процентних ставок за рішенням кредитора та наслідки, до яких призведе непогодження з ними позичальника, тобто в разі незгоди з підвищенням ставки боржник зобов'язаний повністю повернути кредит у певний строк. Крім того, якщо боржник сплачує проценти за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи частини 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК (навіть за відсутності доказів про належне повідомлення боржника), оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Таким чином, посилання відповідача на норми ЦПК України є недоречними.

Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст.36 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів прийняла їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором банківського обслуговування від 16.03.11р. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору банківського обслуговування від 16.03.11р., відповідачем господарському суду надано не було.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що судом розрахунок пені був перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови укладеного між сторонами Договору банківського обслуговування від 16.03.11р. та обставини справи, колегія суддів вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки заборгованість підтверджується матеріалами справи, а зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 1054,10561 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 174, 193, 218, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного підприємства "СЕЛЬХОЗМАШПРОЕКТ" (49052, Дніпропетровська обл, м. Дніпропетровськ, вул. Орловська, буд. 21, ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (49094, м. Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, буд. 50, ) заборгованість за кредитом у розмірі 11722,82 грн. (одинадцять тисяч сімсот двадцять дві грн. 82 коп.), заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 304,80 грн. (триста чотири грн. 80 коп.), заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 105,51 грн. (сто п'ять грн. 51 коп.), пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 83,64 грн. (вісімдесят три грн. 64 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 11.06.15р.

Головуючий колегії Суддя Суддя Н.Е. Петренко Ю.В. Фещенко Н.Б. Кеся