КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа№ 910/668/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Самсіна Р.І.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Гончарова С.А.

За розглядом апеляційної скарги Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (товариство з обмеженою відповідальністю)

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2015 року (суддя - Головатюк Л.Д.) у справі № 910/668/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

до Спільного Українсько-Латвійського підприємства

«Хімімпекс» (товариство з обмеженою відповідальністю)

про стягнення 16 619, 64 грн.

Представники сторін:

від позивача: Гаврись Я.Б. (довіреність № 433/22 від 18.12.2014р.);

від відповідача (скаржник): Новинський О.В. (довіреність від 19.01.2015р.);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2015р. задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Центренерго», вирішено стягнути з Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (товариства з обмеженою відповідальністю) 16 619, 64 грн. збитків, 1827 грн. витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2015р. прийнято до провадження апеляційну скаргу Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (товариство з обмеженою відповідальністю), у якій відповідач просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2015р. у справі № 910/668/15-г та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в позові повністю.

Згідно доводів апеляційної скарги, у позивача не було законних підстав вимагати від відповідача компенсації збитків по договору, так як відповідач у повному обсязі виконав свої господарські зобов'язання згідно умов поставки DDP Правил «Інкотермс-2000» по оплаті всіх витрат, пов'язаних з доставкою товару, до моменту, коли він поставлений. Висновки суду на яких ґрунтується оскаржуване рішення щодо того, що нібито: транспортування порожніх вагонів-цистерн після їх вивантаження відповідно до терміну DDP Правил «Інкотермс-2000» покладається саме на відповідача та що відповідач не виконав належним чином зобов'язання перед позивачем щодо поставки товару, що призвело до необхідності понесення позивачем витрат, не відповідають фактичним обставинам справи.

Позивачем до справи надано відзив на апеляційну скаргу в якому відхиляються усі доводи апелянта, як такі, що не спростовують законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції прийнятого у справі.

За розглядом матеріалів справи, при дослідженні наявних доказів, враховуючи пояснення представників сторін та доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, судом відзначається про відсутність підстав для скасування судового рішення при врахуванні наступного.

Матеріалами справи підтверджено, не заперечується сторонами та встановлено під час розгляду справи судом першої інстанції, що 29.11.2011р. між Публічним акціонерним товариством «Центренерго», як покупцем та Спільним Українсько-Латвійським підприємством «Хімімпекс» (товариство з обмеженою відповідальністю), як постачальником укладено договір про закупівлю (поставку) товарів № 121/65, за яким постачальник зобов'язався поставити покупцю товари (продукцію) згідно умов договору, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити продукцію, що поставляється відповідно до умов договору (п. 1.1, 1.2 договору).

Згідно положень п.1.5 договору умови цього договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2000 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов'язаних із внутрішньодержавним характером цього договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього договору.

Розділом 3 договору врегульовані питання поставки продукції, у п. 3.1 договору визначено, що постачальник здійснює поставку продукції за умовами згідно додатку до договору.

Додатком №1 до договору (п. 4) погоджено здійснення постачальником поставки продукції залізницею на умовах поставки DDP (Зміївська ТЕС, Трипільська ТЕС, Вуглегірська ТЕС), відповідно до Правил «Інкотермс 2000» за вказаними реквізитами вантажоотримувача.

Виконання договору в частині здійснення поставки товару (натрій гідроксид) на ім'я одержувача ПАТ «Центренерго» зі станції відправлення Баглій Придніпровської залізниці підтверджено залізничними накладними:

- №45638194, № 45535713, № 45247442, № 46143348, № 46427613, № 46427621 та № 47218243 до станції одержувача - Зміївська ТЕС (аркуш справи 22, 24, 26, 28, 30, 32, 34);

- №45246723 та № 46286316 до станції одержувача - Трипільська ТЕС (аркуш справи 54, 56);

№46143327 до станції одержувача - Вуглегірська ТЕС (аркуш справи 67);

Отримання поставленого за вказаними залізничними накладними товару підтверджено видатковими накладними № РН-0000006 від 16.01.2012р., № РН-0000025 від 26.01.2012р., № РН-0000034 від 30.01.2012р., № РН-0000056 від 17.02.2012р., № РН-0000066 від 27.02.2012р., № РН-0000067 від 27.02.2012р., № РН-0000119 від 21.03.2012р., №РН-0000010 від 16.01.2012р., № РН-0000072 від 27.02.2012р., № РН-0000058 від 20.02.2012р., а також актами приймання-передачі продукції від 19.01.2012р., № 16 від 20.02.2012р. та від 27.02.2012р., вказані обставини не заперечувались сторонами під час розгляду справи.

Предметом спору у справі є вимоги позивача щодо відшкодування витрат понесених ним внаслідок проведення оплати в сумі 16 619, 64 грн. за повернення цистерн після вивантаження товару поставленого за вказаними залізничними накладними. Про списання вказаної суми грошових коштів з позивача свідчать відповідні довідки Харківської дирекції залізничних перевезень Південної залізниці про рух коштів за період з січня по березень 2012р., переліки ЄТехПД № 2001 та № 2602 Південно-західної залізниці, перелік ТехПД-1 від 19.02.2012р. ДП «Донецька залізниця» про списання коштів з особового рахунку.

Повернення порожніх цистерн після вивантаження підтверджено позивачем залізничними накладними № 44122836, № 44096576, № 44009512, 44288074, № 44372548, № 44372399, № 44615243, № 32222358, № 32490609 та № 48073829, у яких зазначено відправником Зміївську ТЕС, Трипільську ТЕС та Вуглегірську ТЕС, одержувачем ПАТ «Дніпроазот», у графі 20 зазначена інформація про вантаж: вагони-цистерни, що перевозяться на своїх осях, з-під натрію гідроксиду, у графі 19 зазначено номер вагона, що підтверджує повернення саме тих цистерн у яких прибув вантаж за накладними №45638194, № 45535713, № 45247442, № 46143348, № 46427613, № 46427621 та № 47218243, №45246723 та № 46286316, №46143327.

Згідно з п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644 розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг; облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Таким чином, представлені накопичувальні картки з переліками ТехПД № 2001 від 20.01.2012р., № 2602 від 26.02.2012р., № 163 від 19.02.2012р., що підтверджують списання коштів з рахунку по сумах, в розумінні статей 32, 34 Господарського процесуального кодексу України є належним доказом того, що позивачем понесені додаткові витрати у вигляді сплати залізниці платежів за додаткові послуги (за відправлення вантажу, плату за користування вагонами) на загальну суму 16 619, 64 грн..

При цьому, судом відхиляться доводи апелянта щодо відсутності підстав вважати зазначені документи належними доказами понесення позивачем витрат, оскільки на сторін процесуальним законом покладено обов'язок довести обставини на які вони посилаються належними засобами доказування, а не надавати оцінку доказам іншої сторони (ст. 33 ГПК України).

Згідно положень ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи скаржника щодо неналежності як доказів представлених документів, є лише його припущеннями, щодо чого відповідачем не представлено суду доказів, які спростовують підтверджені вказаними документами обставини.

Окрім того, відхиляються апеляційним господарським судом посилання скаржника на відсутність підстав для покладення на нього витрат по сплаті за повернення вагонів після їх вивантаження, з огляду на умови договору щодо поставки товару відповідно до терміну DDP Правил «Інкотермс-2000», виходячи з наступного.

Термін DDP «поставка зі сплатою мита» означає, що продавець здійснює поставку покупцю товару, який пройшов митне очищення для імпорту, без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення. Продавець несе всі витрати та ризики, пов'язані з доставкою товару до цього місця, включаючи (у відповідних випадках) будь-які «мита» (під словом «мито» тут розуміється відповідальність за виконання та ризики виконання дій з проходження митних процедур, а також оплата витрат митного очищення, податків, митних і інших зборів) на імпорт до країни призначення.

Відповідно до п.а ст.А3 терміну DDP Правил «Інкотермс-2000» продавець зобов'язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару до названого місця призначення. Якщо конкретної точки поставки не узгоджено або не визначено практикою поставок, продавець може вибрати точку в межах названого місця призначення, яка найбільш задовольняє його цілям.

Відповідно до ст.А6 терміну DDP Правил «Інкотермс-2000» продавець зобов'язаний, з урахуванням положень статті Б.6, додатково до витрат, що випливають із статті А.3 «а», нести всі витрати, пов'язані з товаром, до моменту здійснення його поставки у відповідності з статтею А.4.

Таким чином, статтями А.3., А.6. терміну DDP Правил «Інкотермс-2000» на продавця покладений обов'язок за власний рахунок укласти договір перевезення товару до названого місця призначення та додатково до витрат, що випливають із статті А.3 «а», нести всі витрати, пов'язані з товаром, до моменту здійснення його поставки у відповідності з статтею А.4.

Згідно зі ст.В6 терміну DDP Правил «Інкотермс-2000», покупець зобов'язаний сплатити всі витрати, пов'язані з товаром, із моменту здійснення його поставки у відповідності зі статтею А.4.

Відповідно до ст. А.4 терміну DDP Правил «Інкотермс-2000», продавець зобов'язаний надати нерозвантажений товар у розпорядження покупця або іншої особи, призначеної покупцем, на будь-якому прибулому транспортному засобі, у названому місці призначення, в узгоджену дату або в межах періоду, узгодженого для поставки.

Враховуючи, що відповідно до п. «а» ст. Б.3 розділу Б «Обов'язки покупця» терміну DDP Правил «Інкотермс-2000», у покупця відсутні зобов'язання з договору перевезення, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що, у розумінні ст.В6 терміну DDP Правил «Інкотермс-2000» витрати пов'язані з товаром, які покладаються на покупця з моменту здійснення поставки товару у відповідності зі статтею А.4 є і витрати, що пов'язані, зокрема, з розвантаженням товару та подальшим його транспортування.

Постачання позивачу продукції в межах договору № 121/65 від 29.11.2011р. здійснювалось залізничним транспортом у цистернах, які є власністю ПАТ «Дніпроазот», а списання коштів за повернення вагонів після вивантаження товару здійснено залізницею з рахунку вантажоодержувача згідно Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Мінтрансу України від 25.02.1999р. № 113 та Статуту залізниць України, з урахуванням укладених договорів:

- між Статутним територіально-галузевим об'єднанням «Південна залізниця» та позивачем в особі Зміївської ТЕС договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2267 від 11.02.2010р.,

- між Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» та позивачем в особі Трипільської ТЕС договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги № 2036103 від 18.05.2010р.;

- між Державним підприємством «Донецька залізниця» і позивачем в особі Вуглегірської ТЕС договором про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 07.01.2010р. № 412/807 (15/1).

Статутом залізниць України (ст.1) передбачено, що накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача.

Статтею 46 Статуту залізниць України встановлено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу; терміни вивезення і порядок зберігання установлюються Правилами.

Відповідно до п.15 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Мінтрансу України від 25.02.99р. № 113, за час перебування на під'їзних коліях та інших місцях незагального користування вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, плата не вноситься; якщо такі вагони затримані на станції призначення чи на підходах до неї або на станції відправлення з причин, що залежать від вантажовласника, то плата за користування сплачується в розмірі 50 відсотків.

Згідно п. 1.2 Правил розрахунків за перевезення вантажів (затверджені наказом Мінтрансу України від 21.11.2000р. № 644) плата за перевезення вантажу вноситься відправником під час оформлення перевезення.

Пунктом 1.1 Правил оформлення перевізних документів (затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644) передбачено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил.

Таким чином, понесення витрат позивачем пов'язаних із відправленням порожніх вагонів після вивантаження поставленої продукції обумовлене вимогами зазначених нормативно-правових актів, а твердження скаржника про вчинення таких дій позивачем виключно внаслідок його одноосібних вольових дій, які не стосуються договору поставки та не входять до складу обов'язків відповідача не узгоджується з умовами договору сторін щодо здійснення поставки відповідно до терміну DDP Правил «Інкотермс-2000», а згідно зазначених вище вимог Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Мінтрансу України від 25.02.99р. № 113 з моменту одержання позивачем вантажу, на останнього покладаються обов'язки по своєчасному розвантаженню перевізних засобів та поверненню їх власнику, а перебування порожніх цистерн після вивантаження у позивача потягнуло б за собою додаткові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення причиною.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв'язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Посилання апелянта на відсутність погодження між сторонами в договорі умови про те, що на відповідача покладається обов'язок по поверненню після вивантаження, порожніх цистерн їх власнику, так само не передбачено й умови про покладення на позивача витрат по сплаті залізничного тарифу за повернення порожніх цистерн, не свідчать про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи чи про порушення або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні спору, оскільки, згідно положень ст. 43 ГПК України, судом першої інстанції було надано належну оцінку встановленим обставинам справи, внаслідок чого зроблено правильний висновок, що відповідно до договору № 121/65 грошове зобов'язання позивача, як покупця продукції, обмежувалось оплатою вартості одержаної продукції, отже, продукція повинна була бути поставлена у цистернах, які належать залізниці, й порожні цистерни були б повернуті на станцію призначення без понесення додаткових витрат на їх повернення власнику.

Отже, відповідач своїми діями спричинив позивачу збитки у вигляді додаткових витрат по сплаті залізничного тарифу, у зв'язку з необхідністю повернення порожніх цистерн, та ці дії є такими, що порушують установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності.

Спричинення позивачу збитків, внаслідок понесення додаткових витрат на сплату залізниці тарифу за повернення порожніх цистерн у сумі 16 619, 64 грн., підтверджений наявними у справі документами, які є належними доказами, також доведена матеріалами справи вина відповідача, причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та спричиненням збитку.

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення суду у даній справі ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (товариство з обмеженою відповідальністю) та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2015 року.

Керуючись статтями 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (товариство з обмеженою відповідальністю) залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2015р. у справі № 910/668/15-г - без змін.

2. Матеріали справи № 910/668/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Р.І. Самсін

Судді Є.Ю. Шаптала

С.А. Гончаров