номер провадження справи 3/29/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015 Справа № 908/2041/15-г

За позовом: Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ДОНЕЦЬКОБЛЕНЕРГО" (юридична адреса: 84601, Донецька область, м. Горлівка, пр-т. Леніна, 11; адреса для листування: 87528, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Войніч, 2, ідентифікаційний код 00131268)

до відповідача: Комунального підприємства "КОМПАНІЯ "ВОДА ДОНБАСУ" (87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, 177а, ідентифікаційний код 00191678)

про стягнення 50 350, 77 грн.

Суддя Соловйов В.М.

при секретарі Гречка К.С.

Представники:

від позивача: Цацуліна Т.О., довіреність № 181114-4/63 від 18.11.2014р.

від відповідача: Кізілова М.М., довіреність № 03-45 від 19.12.2014р.

ПуАТ "ДТЕК ДОНЕЦЬКОБЛЕНЕРГО" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача КП "КОМПАНІЯ "ВОДА ДОНБАСУ" про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про постачання електричної енергії № 4181/57-14 від 20.03.2014р. у розмірі 50 350, 77 грн., з яких: 47 674, 38 грн. боргу за активну електроенергію, 85,55 грн. - 3 % річних, 1 792,44 грн. втрати від інфляції грошових коштів та 798, 40 грн. пені.

Відповідно до Довідки про автоматичний розподіл справ між суддями від 30.03.2015р. справу призначено для розгляду судді Соловйову В.М.

Особливості визначення територіальної підсудності в районі проведення антитерористичної операції встановлено статтею 1 Закону України від 12.08.2014р. № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції".

Зокрема, частиною 1 цієї статті унормовано, що у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим в районі проведення антитерористичної операції таким судам, та забезпечити розгляд:

господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, - господарськими судами, що визначаються головою Вищого господарського суду України.

За приписами ч. 2 ст. 6 "Прикінцеві положення" Закону № 1632-VII, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Розпорядженням Вищого господарського суду України від 02.09.2014р. № 28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ" на підставі подання Державної судової адміністрації України від 26.08.2014 № 8-4166/14 та від 29.08.2014 № 8-4211/14, ст. 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", ст. 34 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що розгляд господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється такими судами:

господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області, господарським судом Запорізької області.

Визначення територіальної підсудності в разі зміни меж району або завершення антитерористичної операції встановлено статтею 3 Закону України від 12.08.2014р. № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції":

Державна судова адміністрація України на підставі прийнятих в установленому законом порядку рішень про зміну меж або завершення антитерористичної операції в разі відновлення належних умов діяльності місцевих судів, апеляційних судів, які знаходяться в районі, де проводилася антитерористична операція, направляє до відповідного вищого спеціалізованого суду подання про можливість відновлення роботи відповідного місцевого, апеляційного суду. Голова відповідного вищого спеціалізованого суду видає розпорядження про відновлення роботи визначеного в поданні Державної судової адміністрації України місцевого або апеляційного суду.

Визначення територіальної підсудності справ, розгляд яких розпочинається після видання головою відповідного вищого спеціалізованого суду розпорядження про відновлення роботи місцевого, апеляційного суду у зв'язку із зміною меж району або завершенням антитерористичної операції, здійснюється без урахування положень цього Закону.

Розпорядженням Вищого господарського суду України від 24.04.2015р. № 21-р "Про відновлення роботи господарського суду Донецької області" відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", Указу Президента України від 12.11.2014р. № 868/2014 "Про внесення змін до мережі господарських судів України" та на підставі подання Державної судової адміністрації України від 22.04.2015р. № 8-8141/15 про можливість відновлення роботи господарського суду Донецької області визначено:

1. Відновити роботу господарського суду Донецької області з 27.04.2015р. за адресою: м. Харків, проспект Леніна, 5.

2. Господарському суду Запорізької області забезпечити розгляд справ (проваджень; за виключенням справ про банкрутство), підсудних господарському суду Донецької області, що надійшли на розгляд господарського суду Запорізької області до 27.04.2015р. на підставі Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням анти терористичної операції" та розпорядження Голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014р. № 28-р.

Позовна заява ПуАТ "ДТЕК ДОНЕЦЬКОБЛЕНЕРГО" надійшла до господарського суду Запорізької області 30.03.2015р.

Отже, за територіальною підсудністю справа підлягає розгляду у господарському суді Запорізької області.

Позовні вимоги мотивовані обставинами, викладеними у позовній заяві, та обґрунтовані ст. 1, 2, 12, 54, 55, 56, 58 ГПК України, ст.. 26, 27 Закону України "Про електроенергетику", ст. 193 ГК України, ст. 1, 3, 11, 16, 509, 525, 526, 530, 625 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.03.2015р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/2041/15-г, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 29.04.2015р. об 11 год. 30 хв.

Ухвалою від 29.04.2015р. виправлено описку.

Іншою ухвалою від 29.04.2015р. розгляд справи відкладений на 26.05.2015р. о 10 год. 30 хв.

В судовому засіданні 26.05.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повідомлено, що повне рішення буде складено 02.06.2015р.

Під час розгляду справи учасники судового процесу вимогу про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявляли.

В судовому засіданні 26.05.2015р. представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві від 12.03.2015р. (а.с.3), та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про постачання електричної енергії № 4181/57-14 від 20.03.2014р. у розмірі 50 350, 77 грн., з яких: 47 674, 38 грн. боргу за активну електроенергію, 85,55 грн. - 3 % річних, 1 792,44 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 798, 40 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне.

На виконання умов договору про постачання електричної енергії № 4181/57-14 від 20.03.2014р. позивач поставив відповідачу у грудні 2014р. активної електроенергії в обсязі 38 199 кВт*г та реактивної електроенергії в обсязі 5 350 кВАр*год, що підтверджується актом прийняття - передавання товарної продукції (електроенергії).

Позивач оформив та надав відповідачу рахунок за грудень 2014р. за спожиту активну електроенергію на суму 57 674, 38 грн. та за спожиту реактивну електроенергію на суму 146, 23 грн., а останній отримав рахунки за спожиту електроенергію, що підтверджується відміткою на других екземплярах рахунків.

Згідно з пунктом 9 Додатку № 5 до Договору, оплата отриманого споживачем рахунку повинна виконуватись у терміни, що не перевищують 10 операційних днів від дня отримання рахунку.

Проте відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов'язання зі сплати вартості електричної енергії, у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість за активну електроенергію, спожиту у грудні 2014р., у розмірі 47 674, 38 грн. Крім того, відповідач несвоєчасно виконав свої зобов'язання зі сплати вартості реактивної електроенергії.

У зв'язку із неналежним виконанням грошових зобов'язань відповідачу також було нараховано 3 % річних, пеню та втрати від інфляції грошових коштів.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.05.2015р. підтримав відзив на позовну заяву від 20.05.2015р. № 532, в якому зазначено, що відповідач визнає суму основного боргу у розмірі 27 674, 38 грн., просить суд розстрочити виконання судового рішення на 3 роки та відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 3 % річних, пені та інфляційних втрат.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ПуАТ "ДТЕК ДОНЕЦЬКОБЛЕНЕРГО" (Постачальник) та КП "КОМПАНІЯ "ВОДА ДОНБАСУ" (Споживач) укладений договір про постачання електричної енергії № 4181/57-14 від 20.03.2014р. за умовами якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача із загальною (за всіма об'єктами) приєднаною потужністю 250,0 кВт, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Точка продажу електричної енергії зазначається у додатку № 1 "Однолінійна схема надання доступу до місцевої (локальної) електромережі" до цього Договору (п. 1 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору, під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією (ПКЕЕ).

Згідно пункту 2.3 Договору, споживач зобов'язується:

2.3.1. Виконувати умови цього Договору.

2.3.2. Дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 цього Договору та режиму роботи електроустановки згідно з умовами додатків № 3"Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії" та № 4 "Порядок визначення обсягу електричної енергії та його вартості у разі завантаження схеми обліку нижче мінімально допустимого рівня та у разі невідповідності температурного режиму експлуатації засобів обліку вимогам, визначеним нормативно-технічними документами та/або паспортними даними засобів обліку" до цього Договору.

2.3.3. Забезпечувати дотримання на межі балансової належності Споживача граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами.

2.3.4. Оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 3 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", та № 5 "Порядок розрахунків" до цього Договору.

2.3.5. Здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з додатком № 6 "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії" до цього Договору.

Відповідно до п. 8 Додатку № 5 до Договору, порядок зняття показів розрахункових приладів обліку реактивної енергії та рахунку плати за перетікання реактивної електроенергії обумовлюється додатками № 3 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії" і № 6 "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії" до Договору.

За підсумками розрахункового періоду Постачальник електричної енергії виписує Споживачу рахунок для здійснення плати за перетікання реактивної електроенергії.

Згідно пункту 9 Додатку № 5 до Договору, остаточний розрахунок Споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, а також за інші платежі, передбачені цим договором та ПКЕЕ здійснюється Споживачем на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка грошовими коштами на рахунки Постачальника електричної енергії, які вказані в розділі 10 Договору, у терміни, що не перевищують 10 операційних днів від дня отримання рахунку.

Для проведення остаточного розрахунку Споживач не пізніше наступного дня з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати у Постачальника за місцем надання звіту про обсяги спожитої електроенергії рахунок на оплату електричної енергії та інших платежів, що передбачені договором. У разі неявки Споживача (уповноваженого представника Споживача) для отримання рахунку Постачальник направляє рахунок Споживачу рекомендованим листом на адресу (юридичну або поштову), що вказана в договорі. У такому разі рахунок вважається отриманим Споживачем з дня його відправлення.

Згідно акту прийняття - передавання товарної продукції між ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" та КП "КОМПАНІЯ "ВОДА ДОНБАСУ" за грудень 2014р. відповідачем було спожито 38 199 кВт/г та реактивної електроенергії в обсязі 5 350 кВАр/год (а.с.33).

На оплату спожитої електроенергії відповідачу виставлений рахунок за електроенергію № 30/4181 за грудень 2014р. на суму 57 674, 38 грн. та рахунок за реактивну енергію № 30/4181 за грудень 2014р. на суму 146, 23 грн., які отримані споживачем 26.12.2014р.(а.с.34).

Проте, відповідач неналежним чином виконав свої грошові зобов'язання за Договором та здійснив часткову оплату 16.02.2015р. у розмірі 10 000,00 грн., 03.04.2015р. у розмірі 20 000, 00 грн. за активну електроенергію. Також 16.02.2015р. була здійснена оплата у розмірі 146, 23 грн. за реактивну електроенергію.

Таким чином неоплаченою залишилась заборгованість у розмірі 27 674, 38 грн.

Дана заборгованість підтверджена актом звірки боргу за спожиту електроенергію між ПАТ "ДТЕК ДОНЕЦЬКОБЛЕНЕРГО" та КП "КОМПАНІЯ "ВОДА ДОНБАСУ" станом на 29.04.2015р., підписаного та скріпленого печатками обох сторін.

Оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підстави виникнення господарських зобов'язань визначені в ст. 174 ГК України. Зокрема, господарські зобов'язання можуть виникати:

з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, є договір про постачання електричної енергії № 4181/57-14 від 20.03.2014р.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами п. 9 Додатку № 5 до Договору, остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, а також за інші платежі, передбачені цим договором та ПКЕЕ здійснюється протягом 10 операційних днів від дня отримання рахунку.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина 1 статті 599 ЦК України).

Підстави для припинення зобов'язання за договором про постачання електричної енергії № 4181/57-14 від 20.03.2014р., які визначено главою 50 ЦК України, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Рахунок за електроенергію № 30/4181 за грудень 2014р. на суму 57 674, 38 грн. отриманий споживачем 26.12.2014р.

Тому вказаний рахунок є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як зазначено в п.4.4 постанови пленуму Вищого господарського суд України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Оскільки відповідачем надані докази погашення суми основного боргу у розмірі 20 000, 00 грн. після порушення провадження у справі, а саме 03.04.2015р., провадження у справі в цій частині слід припинити за відсутністю предмета спору.

Враховуючи встановлений факт неповного виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором про постачання електричної енергії № 4181/57-14 від 20.03.2014р., вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за спожиту активну електроенергію в розмірі 27 674, 38 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 798, 40 грн. пені, 85, 55 грн. - 3 % річних від простроченої суми та 1 792, 44 грн. втрат від інфляції грошових коштів..

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Частиною 1 ст. 230 ГК України до штрафних санкцій віднесено господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України одним з правових наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відповідних відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, задатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Приписами ч. 6 вказаної статті унормовано, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законодавством або договором.

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань регулюються Законом України від 22.11.1996р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відтак, розмір неустойки, встановлений законом, не обмежує учасників договірних відносин щодо визначення розміру пені, а передбачає обмеження розміру пені, що підлягає стягненню.

В абзаці 4 пункту 9 додатку № 5 до Договору визначено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.4 - 2.3.5 цього Договору, з порушенням термінів, визначених даним додатком, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Розрахунок позивача (а.с.39) в цій частині перевірений судом і визнаний правильним.

Таким чином, правомірним є нарахування відповідачу пені в розмірі 798, 40 грн.

Також позивач просить суд стягнути 85, 55 грн. - 3 % річних та 1 792, 44 грн. втрат від інфляції грошових коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором про постачання електричної енергії № 4181/57-14 від 20.03.2014р. сторони інший розмір процентів не встановлювали.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до "Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" № 62-97р. від 03.04.1997р. Верховного Суду України, для визначення індексу за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою.

У випадку, коли відшкодуванню належить сума, яка складається з внесків, зроблених в різні періоди, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Тому умовно слід рахувати, що сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Враховуючи несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань, вимоги про стягнення з нього на користь позивача 85,55 грн. - 3 % річних від простроченої суми та 1 792, 44 грн. втрат від інфляції грошових коштів підлягають задоволенню повністю. Розрахунок (а.с.39) в цій частині перевірений судом і не суперечить діючому законодавству.

Згідно п. 3, 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право:

зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання;

відстрочити або розстрочити виконання рішення.

В підпункті 3.17.4 пункту 3.17 постанови від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" пленум Вищого господарського суд України надав наступні роз'яснення:

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причину) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Згідно ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту вищенаведених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

В пункті 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" вказано, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В обґрунтування клопотання про розстрочку виконання рішення відповідач посилається на той факт, що на території, на якій він знаходиться, ведуться бойові дії, що можна віднести до форс-мажорних обставин.

Відповідач є комунальним підприємством, яке забезпечує населення, установи та організації водопостачанням та надає послуги з водовідведення та є природним монополістом на ринку Донецької області надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Внаслідок проведення активної фази антитерористичної операції, починаючи з 10.06.2014р. внаслідок бойових дій:

- неодноразово зупинялися в результаті пошкоджень основних гідротехнічних, і водопровідних споруд канал "Сіверський Донець-Донбас" (надалі СДД), Південно-Донбаський водопровід (надалі ПДВ), Другий Донецький водопровід, а також водопроводів з водозаборами з каналу СДД, ПДВ і регулюючих водосховищ); періодично припинялася робота наступних фільтрувальних станцій: Слов'янська ФС №1, 2, Горлівська ФС № 1, 2, Єнакіївська ФС, Волинцевська ФС, Макіївська ФС, Ольховська ФС, Донецька ФС, Верхньо-Кальміуська ФС, Красноармійська ФС, Велико-Анадольська ФС. В результаті зупинок фільтрувальних станцій були повністю або частково припинена подача питної води наступним населеним пунктам: м. Слов'янськ, м. Краматорськ, м. Дружківка, м. Костянтинівка, м. Горлівка, м. Дзержинськ, м. Вуглегірськ, м. Єнакієве, м. Дебальцеве, м. Кіровськ, м. Жданівка, м. Торез, м. Шахтарськ, м. Кіровське, м. Юнокомунарівськ, м. Сніжне, м. Макіївка, м. Харцизськ, м. Іловайськ, смт. Пантелеймонівка, м. Зугрес, м. Ясинувата, м. Авдіївка, смт. Красногорівка, м. Донецьк, м. Красноармійськ, м. Українськ, м. Гірник, м. Курахове, м. Селидове, м. Димитров, м. Добропілля, м. Білсзерське, м. Новодонецьк, м. Олександрівка, смт. Первомайське, смт. Водяне, м. Волноваха, м. Докучаєвськ, смт. Новотроїцьк, м. Вугледар, смт. Володимирівка, а також понад ЗО сіл і селищ. Також в результаті зупинок каналу СДД і ПДВ була повністю або частково припинена подача технічної води на промислові підприємства;

- були пошкоджені будівлі та споруди на виробничих дільницях та фільтрувальних станціях підприємства, пошкоджено та знищено устаткування, задіяне у виробничому процесі, без відновлення якого неможлива була б подача води. Тому підприємство намагалося якомога швидше відремонтувати і відновити обладнання та агрегати для відновлення постачання води населенню і підприємствам і всі наявні кошти спрямовувалися на вирішення саме цих проблем.

Нестабільна ситуація в Донецькій області, військові зіткнення, реальна погроза життю людей, втрата матеріальних цінностей призвели до нестабільності в роботі відповідача, у зв'язку з чим підприємство не мало можливості виконувати свої договірні зобов'язання.

Про положення справ на підприємстві стратегічного значення свідчить статистичний звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2014 рік. Так, відповідно до розділу 1 звіту "Фінансові результати" збитки підприємства склали 354 102 тис. грн.

Станом на дату подання позовної заяви по даній справі, антитерористична операція триває, таким чином, момент припинення дії непереборної сили не настав. На теперішній час створилася критична фінансова ситуація з розрахунками, наявністю коштів на підприємстві і необхідністю виконувати з однієї сторони оплату за спожиту електроенергію, а з іншого боку - проведення ремонтних робіт на пошкоджених будівлях і спорудах, що задіяні у виробничому процесі, гарантоване забезпечення водою населення і промисловості Донецької області, навіть в умовах проведення бойових дій, несвоєчасних і неповних розрахунків міськводоканалами, населенням та підприємствами за отриману воду.

Відповідач зазначає, що надходження оплат від водокористувачів (абонентів) за послуги з водопостачання та водовідведення є єдиним джерелом коштів для оплати спожитої ним від мереж позивача електроенергії.

Також станом на 01.04.2015р. заборгованість по заробітній платі по підприємству КП "КОМПАНІЯ "ВОДА ДОНБАСУ" всього з нарахуваннями становить 158 633 374, 20 грн., в тому числі заборгованість по заробітній платі - 76 729 965, 75 грн., заборгованість по ЄСВ - 62 811 242, 00 грн.

За приписами ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 35 ГПК України, визначено що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

У зв'язку із тим, що факт проведення антитерористичної операції на території Донецької області, де знаходиться підприємство відповідача є загальновідомим та не потребує доказуванню, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені з 798, 40 грн. до 298, 40 грн. та розстрочити суму основного боргу в розмірі 27 674, 38 грн. строком на 2 місяці.

При цьому суд звертає увагу відповідача на те, що інфляційні нарахування на суму боргу та 3 % річних, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів.

Згідно ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача повністю, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст. 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "КОМПАНІЯ "ВОДА ДОНБАСУ" (87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, 177а, ідентифікаційний код 00191678) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ДОНЕЦЬКОБЛЕНЕРГО" (юридична адреса: 84601, Донецька область, м. Горлівка, пр-т. Леніна, 11; адреса для листування: 87528, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Войніч, 2, ідентифікаційний код 00131268) 27 674 (двадцять сім тисяч шістсот сімдесят чотири) грн. 38 коп. основного боргу за спожиту активну електричну енергію.

Розстрочити виконання рішення суду в цій частині строком на 2 (два) місяці, починаючи з 18 червня 2015 року та стягуючи:

18.06.2015р. - 13 837 (тринадцять тисяч вісімсот тридцять сім) грн. 19 коп.

18.07.2015р. - 13 837 (тринадцять тисяч вісімсот тридцять сім) грн. 19 коп.

3. Стягнути з Комунального підприємства "КОМПАНІЯ "ВОДА ДОНБАСУ" (87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, 177а, ідентифікаційний код 00191678) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ДОНЕЦЬКОБЛЕНЕРГО" (юридична адреса: 84601, Донецька область, м. Горлівка, пр-т. Леніна, 11; адреса для листування: 87528, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Войніч, 2, ідентифікаційний код 00131268) 298 (двісті дев'яносто вісім) грн. 40 коп. пені, 85 (вісімдесят п'ять) грн. 55 коп. - 3 % річних, 1 792 (одну тисячу сімсот дев'яносто дві) грн. 44 коп. втрат від інфляції грошових коштів та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат на судовий збір.

4. В частині стягнення 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. основного боргу за спожиту активну електричну енергію провадження у справі припинити.

5. Повне рішення складено 02.06.2015р.

Суддя В.М. Соловйов