ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Справа № 914/166/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Бойко С. М.

суддів Бонк Т. Б.

Якімець Г. Г.

при секретарі Гармата Т.,

за участю представників:

від позивача з'явився

від відповідача з'явився

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Львівської області від 10.03.2015 року

у справі за № 914/166/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства "Трускавецьтепло" Трускавецької міської ради, м. Трускавець Львівської області

про: стягнення 93 055,19 грн. заборгованості за договором № 12/285--БО-21 від 03.09.2012 року

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 10.03.2015 року в справі №914/166/15 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Трускавецьтепло" Трускавецької міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 11134,97 грн. пені, 4453,99 грн. 3 % річних, 3878,19 грн. інфляційних нарахувань, 8980,52 грн. 7 % штрафу та 792,03 грн. судового збору.

Підставою стягнення суми є те, що на виконання укладеного 03.09.2012 року між позивачем (продавцем) та відповідачем (покупцем) договору №12/285-БО-21, продавець поставив покупцеві природний газ, за який покупець розрахувався з порушенням встановлених договором строків. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України та п.7.2 Договору судом було стягнуто 3% річних, пеню, штраф та інфляційні втрати.

Судом відмовлено в стягненні 64 607,62 грн., оскільки було здійснено перерахунок всіх нарахованих штрафних санкцій позивачем, а також задоволено клопотання відповідача про зменшення заявленої до стягнення суми пені на 50%.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення господарського суду Львівської області від 19.03.2015 року скасувати та прийняти рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному об'ємі.

Відповідно до п. 3 ст.83 ГПК України та вимог п. 3.17.4 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Оскільки вказана норма не містить переліку таких випадків, позивач вважає, що це випадки невиконання або неналежного виконання зобов'язання з вини обох сторін, або якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідачем, на думку позивача, не було надано жодного доказу, який би вказував на наявність таких виняткових обставин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Місцевий господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. На думку апелянта, суд не врахував також ризиків комерційної діяльності позивача, а лише відповідача взяв до уваги.

У відзиві на дану апеляційну скаргу відповідач заперечив проти її задоволення, просив рішення господарського суду Львівської області від 10.03.2015 року в справі №914/166/15 залишити без змін. При цьому вказав, що стягнення всієї суми неустойки спричинить додаткове збільшення збитків підприємства, які не матимуть джерел для їх покриття.

Представник позивача, в судовому засіданні, підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення надав аналогічні викладеним.

Представник відповідача, в свою чергу, заперечив доводи апелянта, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що рішення господарського суду Львівської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 03.09.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та Комунальним підприємством "Трускавецьтепло" Трускавецької міської ради (Покупець) укладено Договір №12/285-БО-21 купівлі-продажу природного газу (Договір), відповідно до п.1.1. якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

На виконання умов Договору позивач поставив протягом вересня-грудня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1838891,70 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від ' 30.09.2012 р. за вересень 2012 р. в обсязі 6,242 тис.куб.м на суму 29098,56 грн., від 27.11.2012 р. за жовтень 2012 р. в обсязі 23,335 тис.куб.м. на суму 108781,62 грн., від 30.11.2012 р. за листопад 2012 р. в обсязі 184,123 тис.куб.м на суму 858332,82 грн. та від 30.01.2013 р. за грудень 2012 р. в обсязі 180,765 тис. куб.м. на суму 842678,70 грн.

Відповідно до п.6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції встановлено факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором. У свою чергу відповідач вчасно не здійснив повної оплати вартості поставленого природного газу, внаслідок чого позивач просить суд стягнути з нього штрафні санкції.

Відповідно до положень ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2. Договору встановлено, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. цього Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

У відповідності до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону України розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом першої інстанції здійснено перерахунок штрафних санкцій. Так, позивачем помилково при розрахунку за початок періоду нарахування береться 14 число поточного місяця, хоча період прострочення слід починати з 15 числа місяця. Також позивачем при здійсненні розрахунку помилково враховується день фактичної оплати, хоча відповідно до пункту 1.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 (із змінами і доповненнями) "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Суд апеляційної інстанції погоджується з такими твердженнями, та здійснивши перевірку розрахунку приходить до висновку, що такий є правильним.

Відтак, до стягнення з відповідача підлягає 22269,94 грн. пені, 4453,99 грн. 3 % річних, 3878,19 грн. інфляційних нарахувань, а саме:

- За зобов'язаннями вересня 2012 р. за період з 15.10.2012 р. по 29.11.2012 р. 548,58 грн. пені, 109,72 грн. 3 % річних;

- За зобов'язаннями жовтня 2012 р. за період з 15.11.2012 р. по 27.12.2012 р. 1332,94 грн. пені (668,74+664,20), 266,59 грн. 3 % річних (133,75+132,84), 6,82 грн. інфляційних нарахувань, ;

- За зобов'язаннями за листопад 2012 р. за період з 15.12.2012 р. по 28.01.2013 р. 9049,94 грн. пені (4573,08+682,32+3591,98+202,56), 1809,99 грн. 3 % річних (914,62+136,46+718,40+40,51), 2549,10 грн. інфляційних нарахувань;

- За зобов'язаннями грудня 2012 р. за період з 15.01.2013 р. по 27.02.2013 р. 11338,48 грн. пені (4848,29+4102,74+2387,45), 2267,69 грн. 3 % річних (969,66+820,54+477,49), 1322,27 грн. інфляційних нарахувань.

Що стосується заявленого до стягнення штрафу у розмірі 60639,84 грн., то така вимога підлягає частковому задоволенню у розмірі 8980,52 грн., оскільки:

- За зобов'язаннями вересня 2012 р. погашення заборгованості відбулось 13.11.2012 р., тобто на 30 день з моменту виникнення зобов'язання (15.10.2013) оплатити вартість поставленого газу, відтак, 7 % штрафу за вказаний період не нараховуються;

- За зобов'язаннями жовтня 2012 р. мало місце прострочення заборгованості понад 30 днів з моменту виникнення зобов'язання оплатити вартість поставленого газу на суму 57880,18 грн., відтак, правомірним є стягнення 4051,61 грн. 7 % штрафу за цей період;

- За зобов'язаннями листопада 2012 р. мало місце прострочення заборгованості понад 30 днів з моменту виникнення зобов'язання оплатити вартість поставленого газу на суму 70413,00 грн., відтак, правомірним є стягнення 4928,91 грн. 7 % штрафу за цей період;

- За зобов'язаннями грудня 2012 р. повне погашення заборгованості відбулось 13.02.2012 р., тобто на 30 день з моменту виникнення зобов'язання (15.01.2013) оплатити вартість поставленого газу, відтак, 7 % штрафу за вказаний період прострочення не нараховуються.

Також, що стосується заявленого відповідачем у відзиві на позовну заяву клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача, котрі є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, то слід зазначити, що відповідно до п.9.3. Договору сторони домовились, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років. Відтак, вказане клопотання було правомірно залишене без задоволення судом першої інстанції.

10.03.2015 року було подано клопотання вх.№10012/15 відповідача про зменшення заявленої до стягнення неустойки відповідач просив суд при винесенні рішення зменшити розмір неустойки до 50 %.

Дане клопотання обґрунтовується тим, що причиною невчасного виконання відповідачем фінансових зобов'язань перед позивачем (розрахунок за бюджетний газ) спричинено несвоєчасним розрахунком за теплову енергію бюджетними установами. Відповідач зазначив, що стягнення позивачем неустойки спричинить збільшення збитків відповідача, які не матимуть джерел для їх покриття. На думку відповідача, зупинення функціонування підприємства відповідача матиме катастрофічні наслідки для громади міста Трускавця, оскільки без опалення залишаться не лише мешканці міста, а й соціальна сфера, школи, лікарні, дитячі садки.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Пунктом 1 статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

До матеріалів справи відповідачем долучено копії фінансового звіту підприємства за 2012 р. та фінансового звіту підприємства за 2013 р.

З огляду на те, що порушення зобов'язання відповідачем не потягло значних втрат для позивача і виникло через заборгованість бюджетних установ, враховуючи ступінь виконання зобов'язання боржником - повне погашення суми основного боргу, майновий стан сторін та їх інтереси, відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за доцільне зменшити розмір пені, що підлягає до стягнення з відповідача, на 50% (п'ятдесят) відсотків.

Відтак, до стягнення з відповідача підлягає 11134,97 грн. пені.

Отже підставними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 11134,97 грн. пені, 4453,99 грн. 3 % річних, 3878,19 грн. інфляційних нарахувань та 8980,52 грн. 7 % штрафу.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" - відмовити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 10.03.2015 року в справі №914/166/15 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського

суду.

Повний текст постанови виготовлений 02.06.2015 р.

Головуючий суддя Бойко С. М.

Суддя Бонк Т. Б.

Суддя Якімець Г. Г.