РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2015№910/7147/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Еко-

Сервіс"

до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

про стягнення 116 850,00 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивачa: Синчанський С.О., Качанова Г.Г. - представники за дов.;

від відповідача: Нечес Ю.О., Алексенко В.Ю. - представники за дов.

Рішення прийняте 25.05.2015, у зв»язку з оголошеною в судовому засідання перервою, з 22.04.2015 по 18.05.2015, з 18.05.2015 по 25.05.2015.

У судовому засіданні 25.05.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Еко-Сервіс" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про стягнення 116 850,00 грн.

Ухвалою від 27.03.2015, порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 22.04.2015.

В судовому засіданні 22.04.2015, в порядку ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 18.05.2015.

В судовому засіданні 18.05.2015, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 25.05.2015.

Відповідач у відзиві на позов заперечив проти позовних вимог з тих підстав, що продаж валюти була здійснена після спливу строків її використання.

В судовому засіданні 25.05.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

19.01.2015 між банком та позивачем (клієнт за договором) укладений договір банківського рахунку №223 (далі - договір) за умовами якого, банк зобов'язується надавати клієнту послуги з розрахунково-касового обслуговування, які пов'язані з переказом грошей з рахунку (на рахунок) цього клієнта, видачею йому грошей у готівковій формі, а також здійснення інших операцій, передбачених цим договором, а клієнт - оплачувати вартість таких послуг та надає банку право користуватись тимчасово вільними коштами клієнта на власний розсуд.

Відповідно до п. 4.1.2 Договору, банк зобов'язаний приймати і зараховувати на рахунок клієнта грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про проведення операцій за рахунками (ком).

За дорученням і за кошти клієнта здійснювати операції з обміну (конвертації) іноземної валюти, відповідно до законодавства України, що придбавається в результаті такого обміну (конвертацією).

09.02.2015 сторонами укладена додаткова угода №1 до договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

29.01.2015 позивач звернувся до банку із заявою про купівлю іноземної валюти або банківських металів №1 для передоплати за продукцію згідно договору купівлі-продажу №21-01/15 від 21.01.2015.

Закупівля валюти була здійснена трьома етапами (03.02.2015, 04.02.2015, 06.02.2015) на загальну суму 15 800, євро.

Листом від 09.02.2015 №09-02/15 позивач повідомив банк про необхідність відізвання частини суми, що залишилась згідно подаваної заяви на купівлю іноземної валюти або банківських металів №1 від 29.01.2015.

Враховуючи, що вказані кошти в євро не були використані позивачем, банк здійснив продаж зазначеної валюти трьома етапами (17.08.2015, 18.02.2015, 20.02.2015) в сумі 15 800,00 євро по курсу на момент продажу.

Таким чином, виникла позитивна курсова різниця в розмірі 116 850, 00 грн., що перерахована до Державного бюджету України.

24.02.2015 позивач звернувся до відповідача з листом №24-02/15 в якому вимагав повернути утриману курсову різницю в сумі 116 850,00 грн. на рахунок позивача.

Листом №17-02/03-14 від 05.03.2015 відповідач відмовив позивачу у задоволенні вказаного листа.

Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду про стягнення 116 850, 00 грн. на підстав положень ст. 1212 ЦК України, з посиланням на п. 3, 7 розділу 3 Положення №281 від 10.08.2005 "Про порядок та умови торгівлі іноземною валютою", ст. 3, 5 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", листа від 26.03.2014 №29-207/12713 Національного банку України.

Відповідач у відзиві на позов заперечив проти позовних вимог з тих підстав, що продаж валюти була здійснена після спливу строків її використання.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

У заяві №1 від 29.01.2015 зазначено: якщо придбана іноземна валюта за цією заявою не буде перерахована ТОВ "НВК "Еко-Сервіс" за призначенням протягом 10 робочих днів після дня зарахування на поточний рахунок, то позивач доручив уповноваженому банку продати цю іноземну валюту.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", у разі порушення резидентами строків, установлених Національним банком України відповідно до статті 3 цього Закону, придбана валюта продається уповноваженими банками протягом 5 робочих днів на міжбанківському валютному ринку України. При цьому позитивна курсова різниця, що може виникнути за такою операцією, щоквартально направляється до Державного бюджету України, а негативна курсова різниця відноситься на результати господарської діяльності резидента.

Згідно п. 3 розділу 3 Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 №281 (далі - Постанова), клієнт-резидент зобов'язаний використати іноземну валюту, що куплена (або обміняна згідно з пунктом 18 розділу I цього Положення) у встановленому порядку через суб'єкта ринку, не пізніше ніж за десять робочих днів після дня її зарахування на його поточний рахунок на потреби, зазначені в заяві про купівлю іноземної валюти. У заяві про купівлю іноземної валюти резидент зобов'язаний доручити суб'єкту ринку продати куплену, обміняну іноземну валюту, що не буде перерахована за призначенням у вищезазначений строк.

Суб'єкт ринку зобов'язаний продати протягом п'яти робочих днів куплену (або обміняну згідно з пунктом 18 розділу I цього Положення) іноземну валюту в разі порушення клієнтами-резидентами строків, передбачених в абзаці першому пункту 3 цього розділу. Позитивна курсова різниця, що може виникнути за такою операцією, щокварталу перераховується до Державного бюджету України, а негативна курсова різниця відноситься на результати господарської діяльності резидента (п. 6 розділу 3 Постанови).

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, суд зазначає, що банк правомірно на виконання ст.ст. 3, 5 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", п.п. 3, 6 розділу 3 Постанови, умов Договору, здійснив обов'язковий продаж іноземної валюти в сумі 15 800,00 євро на міжбанківському валютному ринку України по курсу, який існував на момент продажу, враховуючи, що придбана іноземна валюта ТОВ "НВК "Еко-Сервіс" не була використана.

В результаті обов'язкового продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України виникла позитивна курсова різниця в сумі 116 850,00 грн., яка 20.02.2015 перерахована АТ "Ощадбанк" до Державного бюджету України, згідно платіжного доручення від 20.02.2015 №178077094.

Положення Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" і Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, не називають суб'єкта, який здійснює перерахування позитивної курсової різниці до Державного бюджету України.

Однак, норми ст. 5 Закону та п. 6 розділу 3 Постанови, покладають обов'язок щодо продажу придбаної валюти саме на уповноважений банк. Вбачається, що уповноважений банк має право направляти до Державного бюджету України позитивну курсову різницю, що виникла в результаті операції з обов'язкового продажу валюти.

Таким чином, дії АТ. "Ощадбанк", як уповноваженого банку, по перерахуванню такої позитивної курсової різниці до Державного бюджету України відповідають вимогам Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та Постанові №281 від 10.08.2005.

Посилання позивача на лист Національного банку України від 26.03.2014 №29-207/12713, як на підтвердження порушення відповідачем права власності позивача щодо розпорядження своїм майном, у даному випадку грошовими коштами, є безпідставними.

Інформація, про те, що резиденти України перераховують позитивну курсову різницю, що виникла у випадку продажу іноземної валюти, поверненої нерезидентом, до Державного бюджету України. Слід зазначити, що Законом або іншими законодавчими актами України на уповноважені банки не покладено обов'язок щодо здійснення такого перерахування без доручення клієнта, викладена за підсумком положень п. 7 Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 №281, які визначають, суб'єкт ринку зобов'язаний продати без доручення клієнта-резидента не пізніше ніж на наступний робочий день після дня зарахування на розподільчий рахунок повернені на адресу резидента у зв'язку з тим, що взаємні зобов'язання частково або повністю не виконані, кошти в іноземній валюті, які були куплені та перераховані на користь нерезидента. Позитивна курсова різниця, що може виникнути за такою операцією, щокварталу перераховується до Державного бюджету України, а негативна курсова різниця відноситься на результати господарської діяльності резидента.

В даному випадку, позивачем не була використана іноземна валюта, тому керуватись наведеними положеннями, а отже і листом Національного банку, що стосується цих положень, є безпідставним.

Положення ч. 1 ст. 1212 ЦК України, визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Оскільки дій, які б свідчили про набуття або зберігання грошових коштів, належних позивачу в сумі 116 850,00 грн. з боку АТ "Ощадбанк" не вчинялись, тому відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положення ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 02.06.2015.

Суддя М.Є. Літвінова