РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

04 червня 2015 року Справа № 903/32/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Павлюк І. Ю.

при секретарі судового засідання: Баклан Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об'єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу на рішення господарського суду Волинської області від 17.03.15 р. у справі №903/32/15

за позовом позивача 1: Об'єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, Клівленд Парк, Вашингтон, округ Колумбія;

позивача 2: Представництва Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, м. Львів

до відповідача 1: Ковельської районної державної адміністрації, м. Ковель;

до відповідача 2: фізичної особи-підприємця Семенюка Павла Трохимовича, Волинська область, Ковельський район, с. Тойкут

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Тойкутська сільська рада, Волинська область, Ковельський район, с. Тойкут

2. Головне управління Держземагентства у Волинській області, м. Луцьк

3. Управління культури Волинської обласної державної адміністрації, м. Луцьк

про визнання недійсним розпорядження та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки

За участю представників:

Позивача 1, 2 - Шейхет М.Г. (довіреність посвідчена Майлс Айткеном, державним нотаріусом округу Колумбія США, 20.05.2009 р., апостиль на якій завірено 20.05.2009 р. за №211244)

Позивача 2 - Шумелда Р.Р. (довіреність №б/н від 24.11.2014 р.);

Могінська Т.А. (довіреність №б/н від 24.11.2014 р.);

Відповідача 1 - Поляк М.І. (довіреність №127/24/2-15 від 10.02.2015 р.)

Відповідача 2 - Боць С.В. (довіреність №1 від 27.02.2015 р.)

Третьої особи 1 - не з'явився

Третьої особи 2 - не з'явився

Третьої особи 3 - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 17.03.15 р. у справі №903/32/15 (суддя Слободян П.Р.) відмовлено в позові Об'єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу до відповідачів: 1. Ковельської районної державної адміністрації; 2. Фізичної особи-підприємця Семенюка Павла Трохимовича, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1.Тойкутська сільська рада; 2. Головне управління Держземагентства у Волинській області; 3.Управління культури Волинської обласної державної адміністрації про визнання недійсним розпорядження голови Ковельської районної державної адміністрації від 10.12.2007 р. №692 та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки кадастровий №:06:002:0657 укладений 16.07.2008 р. книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за №01.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачами не представлено жодних доказів в підтвердження того факту, що центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини, прийнято будь - яке рішення про те, що територія давнього Єврейського кладовища та давніх поховань в с. Тойкут, Ковельського району, Волинської області включена до Переліку об'єктів культурної спадщини, набула правового статусу щойно виявленого об'єкта культурної спадщини чи занесена до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Об'єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництво Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу подали через господарський суд Волинської області апеляційну скаргу (т.2 арк. справи 219-224).

В апеляційній скарзі представник скаржників зазначає, що рішення прийняте судом першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що на протязі кількох років Представництвом Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу замовлялись роботи із документальних досліджень археологічної спадщини - давніх поховань єврейського кладовища в смт. Тойкут як нововиявленої пам'ятки історії місцевого значення та її державної реєстрації. В ході проведення досліджень, наявність давніх поховань знайшли своє підтвердження у зв'язку із чим позивачі звертались до компетентних органів про вжиття заходів з метою збереження об'єкта культурної спадщини. Територіальні органи держземагенства та Ковельська РДА повідомляли про необхідність проведення археологічних досліджень для встановлення чітких меж місць поховань і їх охоронних зон та повідомили, що питання використання даної території знаходиться на постійному контролі, наголосивши при цьому, про необхідність дотримання вимог ст.28 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», а саме, про неможливість відчуження будь-яких речових прав на землі, на яких розташовані місця поховань.

Вказує, що відповідно до розпорядження КМУ від 20.07.1998 р. №604-р органи місцевого самоврядування та державної влади зобов'язані: взяти на облік місця, де залишилися сліди давніх поховань, організувати їх обстеження та вивчення; провести роботу з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин; продовжувати здійснювати заходи щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження; не допускати проведення будівельних робіт у місцях, де залишилися сліди давніх поховань, та на території закритих кладовищ.

Також зазначає, що Україна є учасницею Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини від 16.11.1972 р., Європейської конвенції про охорону археологічної спадщини від 16.01.1992 р. На виконання міжнародних зобов'язань прийнято Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 р., «Про охорону археологічної спадщини» від 18.03.2004 р., Загальнодержавну програму збереження та використання об'єктів культурної спадщини на 2004-2010 роки, затверджену Законом України від 20.04.2004 р.

Враховуючи вищезазначені конвенції та закони, Ковельська РДА перед прийняття рішень про надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування деревообробної дільниці зобов'язана була замовити проведення археологічних досліджень на предмет наявності археологічних пам'яток, обстежити та вивчити земельну ділянку, що передбачається для передачі в користування для містобудівних потреб. Однак, Ковельська РДА означених вимог не виконала та надала розпорядження про передачу земельної ділянки в оренду, а також уклала договір земельної ділянки, покликаючись на те, що об'єкт культурної спадщини не занесений до Реєстру об'єктів культурної спадщини.

Як вбачається із представлених документів, ні у матеріалах вибору земельної ділянки, ні у проекті відведення немає дозволу на виготовлення містобудівного обґрунтування, висновків повноважних органів про погодження містобудівного обґрунтування, його оприлюднення та громадського обговорення, рішення повноважного органу про його затвердження.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду регламентовано ст. 124 Земельного кодексу України, ч.4 цієї статті передбачено, що передача земель в оренду із зміною цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому ст.ст.118, 123 цього Кодексу. Оскільки, відведення земельної ділянки проводилось підприємцю для здійснення підприємницької діяльності, із зміною цільового призначення, - проект відведення мав розроблятись у порядку, встановленому ст. 123 Земельного кодексу України. Стаття ж 118, на яку посилаються відповідачі, регламентує порядок відведення земель фізичним особам для ведення фермерського господарства або для некомерційних цілей.

Звертає увагу, що проект відведення земельної ділянки не містить обов'язкових (ч.6 ст. 123 ЗКУ): висновку санітарно-епідеміологічного органу, натомість подано лише висновок про погодження місця розташування земельної ділянки, і той без вказівки на наявність містобудівного обґрунтування; висновку експертизи землевпорядної документації (об'єкт підлягає обов'язковій державній експертизі на підставі п.6 ч.1 ст. 9 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації»).

Крім цього, зазначає, що звіт про археологічні обстеження, представлений відповідачами не спростовує факту наявності поховань на спірних землях, оскільки проведений не на території деревообробної дільниці, а біля неї, та вже після проведення будівництва будівель, споруд, проведення благоустрою території.

Пунктом 4 спірного розпорядження передбачено необхідність у виготовленні технічної документації для укладення договору оренди. Така необхідність обумовлена різницями площ земельної ділянки, на яку підготовлено проект відведення та яку передано в оренду. Необхідність у виготовлені такої документації передбачена і у п.«і» ч.2 ст.25, ст.56 ЗУ «Про землеустрій».

Оскільки, згідно ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі», відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

В даному випадку в договорі відсутні такі істотні умови, як: цільове призначення (зазначено лише функціональне використання), розміри земельної ділянки (площа зазначена у договорі не відповідає проекту відведення), отже договір підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

На підставі викладеного, просять суд рішення господарського суду Волинської області від 17.03.15 р. у справі №903/32/15 скасувати та прийняти нове, яким задоволити позов.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивачів прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Від Головного управління Держземагенства у Волинській області надійшов лист (вх.№10315/15 від 24.04.15р.) в якому зазначає, що залишає питання щодо врегулювання спору на розсуд суду, не заперечує щодо розгляду справи без його участі.

Ковельська районна державна адміністрація Волинської області надіслала на адресу суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№10722/15 від 29.04.2015р.), в якому зазначила наступне.

В 2004 році Семенюк П.Т. набував у власність будівлю гаража за адресою с.Тойкут, вул. Шосейна, гар.11, витяг «КП Волинське обласне БТІ» від 30.01.2004 про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Цього року ФОП Семенюк П.Т. звертається в райдержадміністрацію про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,28 га для розміщення та обслуговування деревообробної дільниці за адресою: с. Тойкут, вул. Шосейна, гар.11. Розпорядженням голови райдержадміністрації від 08.04.2004 №187 ФОП Семенюку П.Т. надано дозвіл на розробку проекту відведення, а розпорядженням від 24.11.2004 №566 проект відведення затверджено.

25.11.2004 між РДА та ФОП Семенюком П.Т. укладено договір оренди земельної ділянки площею 2789 кв.м. строком на 5 років, зареєстрований в державному реєстрі земель 01.03.2005 №1.

З метою розширення деревообробної дільниці в 2007 році Семенюк П.Т. звертається в райдержадміністрацію з заявою про погодження місця розташування деревообробної дільниці та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.70 га для розширення деревообробної дільниці та надання її в оренду.

Розпорядженням голови РДА від 07.08.2007р. №449 заява Семенюка П.Т. задоволена. Розпорядженням голови РДА №692 від 10.12.2007р. проект землеустрою затверджено; земельну ділянку площею 8608 кв.м надано в оренду строком на 25 років (договір оренди зареєстрований у Ковельському реєстраційно-виробничому офісі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.07.2008 №01).

Відповідач-1 вважає, що зазначене спростовує твердження позивачів, що зміна цільового призначення земельної ділянки орендованої Семенюком П.Т. проведена без законних підстав.

При цьому посилається на положення ст.20, 120, 124 Земельного кодексу України.

Звертає увагу, що апелянтами не представлено жодного документу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини або постанови Кабінету Міністрів України про занесення об'єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України або ж до Переліку об'єктів культурної спадщини (щодо щойно виявлених об'єктів) як передбачають ст.ст.13,14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та проектно-технічних документів, визначених Постановою Кабінету міністрів України від 25.08.2004 року №1094, якими б було встановлено чіткі межі території колишнього єврейського цвинтаря та місця масових розстрілів.

На підставі викладеного просить рішення господарського суду Волинської області у справі №903/32/15 від 17.03.2015р. залишити без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення.

Фізична особа - підприємець Семенюк П.Т. звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з письмовим відзивом на апеляційну скаргу (вих..№3 від 27.04.2015р., т.3, арк.справи 79-84).

Апеляційну скаргу вважає необгрунтованою та безпідставною, натомість рішення господарського суду Волинської області від 17.03.2015р. у справі №903/32/15 - законним та таким, що винесено з повним дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому на даний момент відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції вказані в статті 104 ГПК України, що є підставою для залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а скарги позивачів-1,2 без задоволення

Звертає увагу, що на сторінці 14 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 2007 року міститься висновок №315 щодо вибору (відведення) земельної ділянки виданий Ковельською районною санітарно-епідеміологічною станцією в якому зазначено, що розміщення земельної ділянки відповідає генеральному плану. На той час санітарно-епідеміологічна станція інших висновків по формі до проектів землеустрою не надавала, оскільки ця форма була затверджена наказом МОЗ України від 11.07.2000р. №160.

Щодо висновку експертизи землевпорядної документації, вважає, що земельна ділянка не підлягала обов'язковій експертизі оскільки на виконання ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації» було прийнято Наказ Державного комітету України по земельних ресурсах №391 від 03.02.2004р., яким було затверджено Методику проведення державної експертизи землевпорядної документації. В пункті 4.2.1. вищезгаданої методики було вказано на те, що обов'язкова державна експертиза (первинна, повторна та додаткова) провадиться щодо проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, крім земельних ділянок (у тому числі тих, цільове призначення яких змінюється). Оскільки у даному випадку відбувалася зміна цільового призначення земельної ділянки, яка відводилась, то проект і не підлягав обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації.

Щодо твердження апелянта про відсутність у договорі оренди земельної ділянки таких істотних умов, зокрема, як цільове призначення (зазначено лише функціональне використання), розмір земельної ділянки (площа зазначена у договорі не відповідає проекту відведення), відповідач-2 зазначає, що відповідно до судової практики яка склалася в Україні на даний момент, а саме суди при розгляді спорів про визнання договорів оренди землі недійсними керуються правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 грудня 2013 року по справі №6-78цс13.

Як наслідок, особлива увага приділяється вивченню питання, яке саме право позивача порушено у зв'язку з відсутністю в договорах оренди істотних умов, передбачених у Законі України "Про оренду землі". Оскільки права позивачів-1,2 не порушені (а саме ними не надано суду достатніх і допустимих доказів що б підтверджували порушення їхніх прав) то і відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, оскільки факт порушення прав позивачів укладенням цього договору не вбачається. Така правова позиція повністю збігається з правовою позицією викладеною в пункті 2.10 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

На підставі викладеного просить суд рішення господарського суду Волинської області від 17 березня 2015 року у справі №903/32/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно розпорядження від 25.05.2015р., у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Дужича С.П. та відповідно до затверджених складів колегій, внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді. У справі №903/32/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Мамченко Ю.А., суддя Павлюк І.Ю. (т.3, арк.справи 112).

Позивачі надали також письмові пояснення по справі, в яких, зокрема, зазначили наступне:

Згідно абзацу 3 листа Ковельської РДА №196/29/2-08 від 30.01.2008р. відповідачу-1 будо відомо про існування єврейського кладовища на території, на якій відповідач-1 Розпорядженням від 10.12.2007р. №692 оренду земельної ділянки, всупереч відомої йому інформації про наявність на цій території єврейських поховань, адже Шатро (капличка) було відновлено в 1987р., пам'ятник загиблим євреям на цій території був встановлений в 2005р. Даний факт відповідачу-1 відомо також згідно Акту обстеження території, яку позначив наданою документацією директор Представництва Американського Об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу Мейлах Г. Шейхет - позивач-2, начальником відділу культури і туризму Ковельської РДА А.Мигулею, провідним спеціалістом відділу охорони культурної спадщини і організації туризму управління культури і туризму облдержадміністрації (Третя особа 3) П.Рудецьким, землевпорядником Тойкутської сільської ради (Третя особа І) Л.Рижко внаслідок візуального обстеження, яке було проведено 16.01.2008р. на території Тойкутської сільської Ради.

Державне Агентство земельних ресурсів України листом №14-21-11/7361 від 26.12.2007р. повідомило про те, що отримало інформацію від Головного управління земельних ресурсів у Волинській області від 17.12.2007р. №06-07-11/526 (Третя особа 2) про Розпорядження №692 від 10.12.2007р. (відповідач-1) та про те, що «за інформацією Волинської регіональної філії Центру державного земельного кадастру матеріали для реєстрації не надходили. Після надходження обмінного файлу та землевпорядної документації, питання буде вивчено додатково».

Лист Головного управління земельних ресурсів у Волинській області, без номера і дати, встановив: абз.3 «межі та режим використання зон охорони пам'яток визначається відповідною науково-проектною документацією та затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини», абз.4 «Рішення центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини про оголошення земельних ділянок охоронювальними археологічними територіями, а також затвердження меж та режиму використання цих ділянок на території Тойкутської сільської ради Ковельського ради відсутні».

Однак, Головне управління земельних ресурсів у Волинській області, листом без номера і дати, детально зазначивши передбачені законодавством вимоги, в той же час не виконав покладений на нього обов'язок контролю поданої документації попри обов'язковість виконання землевпорядної документації Волинською Обласною державною адміністрацією разом з Ковельською РДА відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів №604-р від 20.07.1998р., Постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2004р., Угоди між Урядами України та США від 04.03.1994р. про збереження культурної спадщини зруйнованої тоталітарними режимами.

Також зазначає, що розкопувати поховання заборонено юдейськими релігійними переконаннями і про це було відомо дочірньому підприємству «Волинські Старожитності». Однак, всупереч забороні розкопування поховань відповідно до Закону України «Про свободу совісті», «Волинські Старожитності» провели археологічні дослідження. Відповідно до Протоколу №5 засідання консультативної ради з питань охорони культурної спадщини управління культури облдержадміністрації від 21.10.14р., м.Луцьк, стор 5, п.2 «В цілому було закладено 49 шурфів, у 5 з них знайдені людські рештки та залишки домовин». «Під капітальними спорудами та твердим покриттям закладка шурфів, не здійснювалась. Закладка шурфів була проведена на ділянці, яку використовує підприємець Семенюк П.Т.

У судових засіданнях апеляційної інстанції 29.04.2015р., 04.06.2015р. Шейхет М.Г. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги. Вважає, що рішення прийняте судом першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив суд рішення господарського суду Волинської області від 17.03.15 р. у справі №903/32/15 скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити.

Представники позивача 2 підтримали апеляційну скаргу, з підстав викладених в ній. Рішення, прийняте судом першої інстанції, вважають незаконним та необгрунтованим, тому просили суд його скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити.

Представник відповідача 1 заперечила доводи та вимоги апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необгрунтованими. Рішення, прийняте судом першої інстанції, вважає законним та обгрунтованим, тому просила суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача 2 заперечив апеляційну скаргу, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Вважає, що рішення прийняте судом першої інстанції є законним та обгрунтованим, таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просив суд рішення господарського суду Волинської області від 17.03.15 р. у справі №903/32/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися. Однак, на адресу Рівненського апеляційного господарського суду від Головного управління Держземагентства у Волинській області надходили клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності його представника (вх. №10315/15, вх.№13488/15).

Враховуючи приписи ст. 101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст. 102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності третіх осіб.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Згідно договору купівлі-продажу від 23.01.2004р. гр.Семенюк П.Т. купив будівлю гаража, яка колись належала колгоспу ім. Ватутіна, а в подальшому була розпайована між членами даного колгоспу, які, в свою чергу, продали будівлю гаража Семенюку П.Т., що підтверджується витягом «КП Волинське обласне БТІ» від 30.01.2004 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою с. Тойкут, вул. Шосейна, гар.11.

В 2004 році Семенюк П. Т. звернувся в Ковельську РДА про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,28 га для розміщення та обслуговування деревообробної дільниці, 08.04.2004р. Ковельською РДА надано дозвіл №187 на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,28 га.

Розпорядженням голови Ковельської РДА від 10.12.2007р. за № 692 підприємцю Семенюку П. Т. затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розширення деревообробної дільниці та, із спірних земель, надано земельну ділянку площею 0,8068га для розміщення та обслуговування деревообробної дільниці в оренду терміном на 25 років.

У 2008р. гараж реконструйовано в деревообробну дільницю. «КП Волинське обласне БТІ» 01.03.2010р. видало Семенюку П. Т. витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі рішення Тойкутської сільської ради від 20.12.2008р. № 12/22.

16.07.2008р. між Ковельською РДА та підприємцем Семенюком П. Т. укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий №:06:002:0657 та зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзивів, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Позивачі, обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним розпорядження голови Ковельської РДА від 10.12.2007р. за №692 та визнання недійсним договору від 16.07.2008р. оренди земельної ділянки кадастровий №:06:002:0657, стверджують, що на території земельної ділянки наданій Семенюку П.Т. в оренду знаходиться єврейський цвинтар, місце масових розстрілів та давніх єврейських поховань.

Території давнього Єврейського кладовища та давніх поховань були предметом вивчення та дослідження позивачами 1 і 2. Вивчалися архівні документи, що зберігаються, як у вітчизняних, так і в зарубіжних архівах. Дані документи опрацьовувались фахівцями у сфері геодезії, картографії тощо, які в подальшому стали підставою для паспорта об'єкта культурної спадщини «Єврейський цвинтар. Місце масових розстрілів і поховань». В ході проведених досліджень наявність давніх поховань знайшли своє підтвердження у зв'язку із чим, позивачі звертались до компетентних органів про вжиття заходів з метою збереження об'єкта культурної спадщини. Територіальні органи держземагенства та Ковельська РДА повідомляли про необхідність проведення археологічних досліджень для встановлення чітких меж місць поховань і їх охоронних зон та повідомили, що питання використання даної території знаходиться на постійному контролі, наголосивши при цьому, про необхідність дотримання вимог ст. 28 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», а саме, про неможливість відчуження будь-яких речових прав на землі, на яких розташовані місця поховань. Крім того, відповідачу 1 і третій особі повідомлялось про заборону археологічних досліджень відповідно до релігійних переконань юдейського обряду вірування, наявність і достатність висновків ДП «Поліськкартгеодезія» за існуючими архівними топографічними, картографічними документами та архівними аерофотозйомками 1944р.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до історичних об'єктів культурної спадщини відносяться окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих, визначні місця, пов'язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів.

Розпорядженням КМУ від 20 липня 1998 р. N 604-р органи місцевого самоврядування та державної влади зобов'язано взяти на облік місця, де залишилися сліди давніх поховань, організувати їх обстеження та вивчення; провести роботу з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин; продовжувати здійснювати заходи щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження; не допускати проведення будівельних робіт у місцях де залишилися сліди давніх поховань, та на території закритих кладовищ.

Європейською конвенцією про охорону археологічної спадщини від 16 січня 1992 року, ратифікованою Законом України № 1369 від 10.12.2003р., держави - учасниці зобов'язались при плануванні та забудові сільських територій виконувати адміністративні, наукові та наглядові процедури з метою визначення необхідності врахування потреб охорони археологічної спадщини.

Україна є учасницею Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини від 16.11.1972 р., Європейської конвенції про охорону археологічної спадщини від 16.01.1992 р.

На виконання міжнародних зобов'язань прийнято Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 р., «Про охорону археологічної спадщини» від 18.03.2004 р., Загальнодержавну програму збереження та використання об'єктів культурної спадщини на 2004-2010 роки, затверджену Законом України від 20.04.2004 р.

Відповідно до ч.2 ст.14 та ст.37 Закону України «Про охорону культурної спадщини», об'єкт культурної спадщини, в т.ч. і щойно виявлений, до вирішення питання про його занесення до державного реєстру нерухомих пам'яток України, підлягає охороні відповідно до вимог цього закону.

Всупереч зазначеним вимогам міжнародного права, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України, Ковельська РДА надала розпорядження про передачу земельної ділянки в оренду та уклала договір оренди земельної ділянки, покликаючись на те, що об'єкт культурної спадщини не занесений до Реєстру об'єктів культурної спадщини.

Частиною 4 статті 123, частинами 1, 2, 5, 15 статті 151 Земельного кодексу України, визначено порядок вибору земельних ділянок та обов'язкову подачу документів, що обґрунтовують розмір, призначення та місце розташування земельної ділянки.

Такими документами, законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, визначало містобудівне обґрунтування.

Земельні ділянки, відповідно до п. 1 ч. 1 ст.3 Закону України «Про основи містобудування», - є об'єктами містобудування.

Містобудівна документація, згідно з вимогами п.п. 3, 5 ч. 2 ст. 17 цього Закону є основою для підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації вирішення питань вибору, вилучення, надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою та регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування,юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування визначає й Закон України «Про землеустрій», згідно з вимогами частини 2 статті 51 якого, проекти землеустрою щодо створення нових землеволодінь та землекористувань розробляються на основі схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень і територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення з урахуванням матеріалів попереднього погодження місця розташування об'єкту землеустрою та підлягають обов'язковій державній експертизі, відповідно до ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

У пунктах 9.6, 9.16, 9.17 Державних будівельних норм України ДБН А.2.2-3-2004 «Проектування. Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва», затвердженої Наказом Держбуду України від 20.01.2004 N 8 передбачено, що за передачу у виробництво проектної документації, що не відповідає обов'язковим вимогам нормативних документів, замовник несе відповідальність згідно з законодавством; подання проектної документації на погодження, експертизу та затвердження є обов'язком замовника; проектувальник за необхідності бере участь у розгляді проектних рішень в експертних організаціях, за дорученням замовника подання проектної документації на погодження та експертизу може взяти на себе проектувальник за його згодою та за окрему оплату; затвердження проектної документації інвестором (замовником) є фактом прийняття під його повну відповідальність рішень, передбачених у документації при цьому, для всіх інвесторів (замовників) незалежно від форм власності та джерела фінансування - перед державою за дотримання обов'язкових вимог нормативів та нормативних документів, порядку погодження та експертизи проектної документації.

Відповідно до вимог п.п.1.4. Державних будівельних норм: ДБН Б. 1.1-4-2003: Склад, зміст, порядок розробки, погодження і затвердження містобудівного обґрунтування, затверджених Наказом Держбуду України від 31.01.2001 р. №24 та введені в дію з 1 квітня 2002 р., - містобудівне обґрунтування після його затвердження у встановленому законом порядку входить у склад матеріалів погодження місця розташування об'єкта, відповідно до Земельного кодексу України.

В силу приписів ст.23 Закону України «Про планування і забудову території» розміщення об'єктів містобудування на території населених пунктів та за їх межами здійснюється відповідними органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом надання містобудівних умов обмежень забудови земельної ділянки згідно із затвердженою містобудівною документацією, регіональними або місцевими правилами забудови; у разі відсутності місцевих правил забудови або при намірах забудови за межами населених пунктів містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок, у тому числі передбачених для продажу на земельних торгах, встановлюються рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування на підставі містобудівного обґрунтування, яке підлягає громадському обговоренню.

Статтею 24 цього Закону (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок вирішення питань забудови земельної ділянки, відповідно до вимог якої, право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього Закону; у разі відсутності місцевих правил забудови або при намірах забудови земельної ділянки за межами населеного пункту відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування двовотижневий строк з дня реєстрації заяви (клопотання) надає заявнику згоду на розроблення містобудівного обґрунтування розміщення об'єкта; містобудівне обґрунтування погоджується з відповідними органами містобудування та архітектури, земельних ресурсів, охорони культурної спадщини, природоохоронним та санітарно-епідеміологічним органом. Свої висновки зазначені органи надають протягом місяця з дня подання на їх розгляд містобудівного обґрунтування незалежно один від одного, Містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки, викладені в містобудівному обґрунтуванні, після його погодження та врахування результатів громадського обговорення в порядку, встановленому цим Законом, затверджуються рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування одночасно із затвердженням містобудівного обґрунтування.

Також, матеріали вибору земельної ділянки, в силу вимог ч. 7 ст. 151 Земельного кодексу України, повинні містити висновки контролюючих органів.

Проте, як вбачається з наявних документів, в порушення перелічених правових норм, у матеріалах вибору земельної ділянки, у проекті відведення відсутні: дозвіл на виготовлення містобудівного обґрунтування, містобудівне обґрунтування, висновки повноважних органів про погодження містобудівного обґрунтування, його оприлюднення та громадське обговорення, рішення повноважного органу про його затвердження.

Отже, розміри земельної ділянки, її призначення та місце розташування не обґрунтовані та документально не підтверджені.

Колегія суддів звертає увагу, що відведення земельної ділянки фізичній особі - підприємцю Семенюку П.Т. належало проводити на загальних підставах, а саме, в порядку, визначеному ст.ст.124, 123 Земельного кодексу України.

Згідно ч.4 ст.124 Земельного кодексу України, передача земель в оренду із зміною цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому ст.ст. 118,123 цього Кодексу.

Оскільки відведення земельної ділянки проводилось підприємцю для здійснення підприємницької діяльності, із зміною цільового призначення, - проект відведення мав розроблятись у порядку, встановленому 123 цього Кодексу.

Проект відведення земельної ділянки, всупереч ч.6 ст.123 Земельного кодексу України, не містить:

-висновку санітарно-епідеміологічного органу, натомість подано висновок про погодження місця розташування земельної ділянки, без вказівки на наявність містобудівного обґрунтування;

-висновку експертизи землевпорядної документації (об'єкт підлягає обов'язковій державній експертизі на підставі п.6 ч.1ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Висновки органу охорони культурної спадщини ґрунтуються виключно на підставі візуального обстеження. Це свідчить про порушення вимог Європейської конвенції про охорону археологічної спадщини від 16 січня 1992 року, ратифікованої Законом України №1369 від 10.12.2003р., Розпорядження КМУ від 20 липня 1998р. N604-р, відповідно до яких, вимагається обов'язкове проведення археологічних досліджень на предмет наявності археологічних пам'яток, обстеження та вивчення земельної ділянки.

Звіт про археологічні обстеження, представлений відповідачами не спростовує факту наявності поховань на спірних землях, оскільки проведений не на території деревообробної дільниці, а біля неї, та вже після проведення будівництва будівель, споруд, проведення благоустрою території.

Пунктом 4 спірного розпорядження передбачено необхідність та виготовленні технічної документації для укладення договору оренди. Така необхідність обумовлена різницями площ земельної ділянки, на яку підготовлено проект відведення та яку передано в оренду. Необхідність у виготовлені такої документації передбачена і п.«і» ч. 2 ст. 25, ст.56 Закону України «Про землеустрій».

Згідно частини 2 статті 15 Закону України "Про оренду землі", відсутність договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону, є підставою для визнання договор недійсним відповідно до закону.

Оскільки, договір оренди укладено з порушенням вимог земельного законодавства, що підтверджується документами, наявними в матеріалах справи, - має місце порушення вимог ст.6 цього Закону, оскільки орендодавець не довів свого права розпорядження землями, що свідчить про недотримання вимог ст.4 цього Закону

Договір не містить таких істотних умов, зокрема, як цільове призначення (зазначено лише функціональне використання), розміри земельної ділянки (площа зазначена у договорі не відповідає проекту відведення), - договір підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Законні права та інтереси позивачів (зокрема і в аспекті Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року у справі № 1-10/2004 про охоронюваний законом інтерес) стосуються: 1) права на розвиток етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національної меншини України(ст.11 Конституції України); 2) права на збереження історичних пам'яток та інших об'єктів, що становлять культурну цінність(ст.54 Конституції України); 3) права на розвиток національних культурних традицій, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії (ст.6 Закону України «Про національні меншини в Україні»); 4) права на збереження життєвого середовища у місцях їх історичного і сучасного розселення (ст.6 Закону України «Про національні меншини в Україні»); 5) інтерес до прагнення користування конкретним матеріальним та нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкованого у суб'єктивному праві простого легітимного дозволу на розвиток етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності позивачів як представників національної меншини України, збереження історичних пам'яток та інших об'єктів, що становлять культурну цінність, розвиток національних культурних традицій, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії, збереження життєвого середовища в місцях їх історичного і сучасного розселення з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб.

Відповідно до п.п. «А», «Б», «Г» ст.2А Статуту Об'єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу, благочинна організація утворена з метою просвітництва та запобігання дискримінації осіб єврейської національності через віросповідання та національність; визначення поняття «благочинні цілі» наведено у п.п. іі ст. 4А Статуту, та вказано, що це: релігійні, благочинні, наукові, літературні та просвітницькі цілі.

В силу приписів статті 6 Закону України «Про національні меншини в Україні», держава гарантує всім національним меншинам права на національно-культурну автономію: користування і навчання рідною мовою чи вивчення рідної мови через національні культурні товариства, розвиток національних культурних традицій, використання національної символіки, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії, задоволення потреб у літературі, мистецтві, засобах масової інформації, створення національних культурних і навчальних закладів та будь-яку іншу діяльність, що не суперечить чинному законодавству. Пам'ятки історії і культури національних меншин на території України охороняються законом.

Окрім цього, права громадських організацій на участь в охороні культурної спадщини гарантовані ст.11 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Такі висновки узгоджуються також із нормами Розпорядження Кабінету Міністрів України №604-р від 20.07.1998р. "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України"; умовами Міжурядової Угоди, укладеній між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки "Про охорону та збереження культурної спадщини" від 04.03.1994 р.

Частиною 2 статті 14 та статтею 37 Закону України «Про охорону культурної спадщини», об'єкт культурної спадщини, в т.ч. і щойно виявлений, до вирішення питання про його занесення до державного реєстру нерухомих пам'яток України, підлягає охороні відповідно до вимог цього закону.

Судова палата у господарських справах Верховного Суду України дійшла аналогічної правової позиції у своїй Постанові від 3 березня 2009р. у справі за позовом «Авіантбуд» до відділу приватизації комунального майна Подільського району м.Києва; третя особа - Подільська районна у м. Києві рада, про зобов'язання укласти договір купівлі-продажу нежилого приміщення.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду, відповідно до ч.1 ст.104 ГПК України, є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до п.2 ст.103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення;

Зважаючи на викладене колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Об'єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу на рішення господарського суду Волинської області від 17.03.15р. у справі №903/32/15 та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судовий збір, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідачів.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Об'єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу на рішення господарського суду Волинської області від 17.03.15 р. у справі №903/32/15 - задоволити.

Рішення господарського суду Волинської області від 17.03.15 р. у справі №903/32/15 скасувати.

Прийняти нове рішення по справі.

Позов позивача 1 - Об'єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, Клівленд Парк, Вашингтон, округ Колумбія та позивач 2 - Представництво Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу до відповідача 1 - Ковельської районної державної адміністрації та до відповідача 2 - фізичної особи-підприємця Семенюка Павла Трохимовича задоволити.

Визнати недійсним розпорядження голови Ковельської РДА від 10.12.2007р. за №692 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розширення деревообробної дільниці підприємцю Семенюку П.Т. та надання її в оренду".

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий №:06:002:0657, укладений 16.07.2008р. між Ковельською РДА та фізичною особою - підприємцем Семенюком П. Т., зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за №01.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Семенюка Павла Трохимовича (45021, Волинська обл., Ковельський район, с.Тойкут, вул.Ватутіна, буд.27, ід.код ) на користь Представництва Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу (79054, м.Львів, вул.О.Кульчицької, буд.1, кв.94, ід.код 21720365) 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 609 (шістсот дев"ять) грн 00 коп. судового збору за подання апеляційцної скарги.

Стягнути з Ковельської районної державної адміністрації Волинської області (45000, м.Ковель, вул.Незалежності, 73, ід.код 04051402) на користь Представництва Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу (79054, м.Львів, вул.О.Кульчицької, буд.1, кв.94, ід.код 21720365) 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 609 (шістсот дев"ять) грн 00 коп. судового збору за подання апеляційцної скарги.

Видачу наказів доручити господарському суду Волинської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Павлюк І. Ю.