ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року Справа № 916/3445/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Алєєва І.В. Волковицької Н.О.,
за участю представників сторін:
позивачаМагаса А.І. дов. від 03.03.2014
відповідачане з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Паритет-Смік"
на постановувід 02.03.2015 Одеськогоо апеляційного господарського суду
у справі№916/3445/14 господарського суду Одеської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Паритет-Смік"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "АРБЕР"
простягнення
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Паритет-Смік" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "АРБЕР" про стягнення заборгованості з суборендної плати у розмірі 423357,48 грн, 14304,18 грн. пені, 2710,38 грн 3% річних, 20810,24 грн та 43156,10 грн штрафу.

Заявою від 14.11.2014 позивач збільшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача 717014,45 грн суборендної плати за період з лютого 2014 по 19.11.2014, 49425,48 грн пені за період з 21.08.2013 по 19.11.2014, 8071,57 грн 3% річних за період з 21.08.2014 по 19.11.2014, 48270,15 грн інфляційних за період з вересня 2013 по жовтень 2014, 69597,65 грн штраф 10%, який складає суму штрафів за кожним випадком прострочення сплати орендних платежів за період з серпня 2013 року по липень 2014 року, 567720,00 грн штрафу за неповернення приміщення після розірвання договору оренди за період з 19.08.2014 по 18.11.2014. Також позивач просив суд додатково відшкодувати понесені ним витрати у розмірі 6354,92 грн, пов'язаних із явкою його представників у судові засідання та сплачений судовий збір у розмірі 29201,99 грн.

Вказана заява була прийнята судом до розгляду за виключенням вимоги про стягнення 567720,00 грн штрафу у порядку частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України за неповернення приміщення після розірвання договору суборенди за період з 19.08.2014 по 18.11.2014, оскільки вказана вимога становить окрему підставу позову, що у розумінні Господарського процесуального кодексу України неможливо здійснити шляхом збільшення розміру позовних вимог.

Рішенням господарського суду Одеської області від 10.12.2014 (головуючий суддя Погребна К.Ф., судді Д'яченко Т.Г., Брагіна Я.В.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Паритет-Смік" задоволено частково. З відповідача на користь позивача стягнуто 418344,55 грн суборендної плати, 49425,48 грн пені, 8071,57 грн 3% річних, 48270,15 грн інфляційних, 69597,65 грн штрафу, передбаченого пунктом 7.5 договору, та 11874,19 грн витрат зі сплати судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

За апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "АРБЕР" судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 (головуючий суддя Сидоренко М.В., судді Аленін О.Ю., Жеков В.І.) скасоване частково, викладено резолютивну частину рішення, з урахуванням ухвали про виправлення арифметичних помилок, в наступній редакції: "Позов задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ "Торгова мережа "АРБЕР" на користь ТОВ "Паритет-Смік" 229704,88 грн суборендної плати, 30000,00 грн штрафу та пені, 3217,35 грн 3% річних, 25291,11 грн інфляційних витрат, 5764,27 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог - відмовити".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Паритет-Смік" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.03.2015, а рішення господарського суду першої інстанції змінити та стягнути на користь позивача 418344,55 грн суборендної плати, 49425,48 грн пені, 8071,57 грн 3% річних, 69597,65 грн штрафу, 47859,60 грн інфляційних витрат та 11865,98 грн витрат по сплаті судового збору.

Скаржник вважає, що апеляційний суд порушив норми матеріального права, а саме статті 526, 629, частину 1 статті 762 Цивільного кодексу України та неправильно застосував приписи частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України безпідставно звільнивши відповідача від сплати орендної плати, частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 343 Господарського кодексу України та статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" щодо нарахування пені, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування інфляційних та 3% річних як щодо строків нарахування так і щодо їх розміру, статті 233 Господарського кодексу України та частину 3 статті 551 Цивільного кодексу України щодо зменшення розміру санкцій.

Обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши суддю - доповідача та присутнього у судовому засіданні представника позивача, перевіривши в межах вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи 20.12.2013 між Приватним акціонерним товариством "Компанія "Полакс" та Фізичною особою-підприємцем Сударевою Валерією Валеріївною укладено договір оренди № 7, згідно умов якого за плату у тимчасове користування останній для розміщення офісу (магазин і склад) передано, зокрема, частину нежилих будівель за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Рішельєвська (Леніна), буд. 14, які в цілому складаються із нежилих будівель, позначених літерами А, А1, А2, В, В1, Д, загальною площею 2303,7 кв.м. Об'єкт оренди належить орендодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на нежилі будівлі, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 26.12.2003 № 029167.

У пункті 4.1.18 вказаного договору орендодавець підтвердив, що орендар має право надавати об'єкт оренди у суборенду ТОВ "Паритет-Смік", при цьому додаткова згода від орендодавця не потрібна.

19.11.2012 між Фізичною особою-підприємцем Сударевою Валерією Валеріївною та ТОВ "Паритет-Смік" укладено договір суборенди, відповідно до умов якого за плату у тимчасове користування (суборенда) для розміщення офісу (магазин і склад) ТОВ "Паритет-Смік" передано, зокрема частину вказаних вище нежилих будівель.

Пунктом 4.1.27 цього договору передбачено, що суборендар має право уступати своє право користування об'єктом суборенди або його частиною лише за попередньою письмовою згодою орендаря. Дозволом, в даному випадку, вважаться лист з вказівкою на можливість уступки права користування конкретним суборендарям.

Судами встановлено, що 31.03.2013 року між ТОВ "Паритет - Смік" (суборендар) та ТОВ "Торгова мережа "АРБЕР" (суборендар) укладено договір суборенди, за умовами якого орендар передає суборендарю за плату у тимчасове користування (суборенду) частину нежитлових приміщень (далі об'єкт суборенди, об'єкт, приміщення) загальною 131,8 кв.м., що є частиною приміщення, яка перебуває у користуванні орендаря на підставі договору оренди від 19.11.2012, укладеного між орендарем та Сударевою В.В. (21/1000) частин нежилих будівель за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Рішельєвська (Леніна), буд. 14. Об'єкт суборенди належить на праві власності ПАТ "Компанія "ПОЛАКС".

За умовами пункту 1.2 договору об'єкт суборенди буде використовуватись для розміщення магазину непродовольчих товарів під торговою маркою "Arber".

Пунктом 2.1 договору передбачено, що передача об'єкта суборенди орендарем, прийняття його суборендарем і повернення об'єкта суборенди при припиненні або розірванні даного договору оформлюється актами прийому-передачі, підписаними сторонами.

31.03.2013 сторонами складено та підписано відповідний акт прийому-передачі об'єкта суборенди.

Згідно пункту 2.2 договору після підписання сторонами даного договору, під час підписання акта прийому-передачі об'єкта суборенди, орендар залишає в своєму віданні один комплект ключів від об'єкта суборенди.

Відповідно до пункту 3.1 договору за користування об'єктом суборенди суборендар щомісячно зобов'язаний сплачувати суборендну плату на розрахунковий розрахунок орендаря в національній валюті України - гривні, місячний розмір якої становить суму, що еквівалента 6000 доларів США за курсом НБУ на день оплати.

Плата за суборенду по даному договору сплачується щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (пункт 3.7 договору).

У пункті 3.5 договору визначено, що суборендна плата не включає в себе комунальні платежі, а саме: оплату за спожиту воду, газ електроенергію, каналізацію та водостік. Ці платежі компенсуються суборендарем власнику приміщення згідно умов договору про використання інфраструктурних мереж та компенсацію експлуатаційних витрат, який суборендар зобов'язаний укласти окремо.

За умовами пункту 3.9 договору в разі виникнення не з вини суборендаря ситуації, яка унеможливлює використання об'єкта суборенди за цільовим призначення, визначеним в пункті 1.2 цього договору, суборендар не сплачує суборендну плату за відповідну кількість календарних днів, протягом яких не мав можливості використовувати приміщення. Факт виникнення вищезазначеної аварійної ситуації підтверджується довідкою відповідної комунальної служби, або складенням акта, який підписують представники сторін цього договору.

Пунктом 4.1.8 договору передбачено право кожної сторони розірвати договір в односторонньому порядку. У випадку дострокового розірвання даного договору сторона, яка ініціювала розірвання договору, повинна письмово попередити іншу сторону про це за два місяці до розірвання, при цьому з моменту одержання стороною такого повідомлення вважається, що сторона, яка ініціювала таке розірвання, надіслала остаточне повідомлення про розірвання. Повідомлення надсилається на адресу, що зазначена в розділі 10 даного договору. Повідомлення вважається одержаним датою, яка зазначена у повідомленні про вручення, що складається поштовою/кур'єрською службою. У разі неможливості вручення (відсутності суборендаря або орендаря за вказаною адресою, відмови від одержання тощо) датою одержання вважається дата складання поштовою/кур'єрською службою документа про неможливість вручення.

Згідно пункту 4.1.11 договору у випадку закінчення строку його дії або розірвання суборендар зобов'язаний звільнити приміщення в семиденний строк, в іншому випадку усе майно, що буде залишене в Приміщенні після зазначеного в даному пункті строку буде вважатися сміттям та не підлягає поверненню суборендарю.

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що договір діє до 14.01.2016.

Положеннями пункту 5.3 договору передбачено, що даний договір може бути достроково розірваний за ініціативою орендаря у випадку порушення суборендарем своїх зобов'язань по сплаті суборендної плати та інших платежів по договору. При умові наявності у суборендаря заборгованості перед орендарем по сплаті належних за даним договором платежів понад 14 календарних днів, орендар має право розірвати даний договір. В такому випадку з моменту надсилання орендарем повідомлення на адресу суборендаря, визначеного розділом 10 даного договору, такий договір вважається розірваним з моменту одержання повідомлення про розірвання. Повідомлення надсилається на адресу, що зазначена в розділі 10 даного договору. Повідомлення вважається одержаним датою, яка зазначена у повідомленні про вручення, що складається поштовою/кур'єрською службою. У разі неможливості вручення (відсутності суборендаря за вказаною адресою, відмови від одержання тощо) датою одержання вважається дата складання поштовою/кур'єрською службою документа про неможливість вручення.

За приписами пункту 5.4 договору у випадку його дострокового розірвання, як це визначено в пунктах 5.2, 5.3, сума "Забезпечувального платежу", встановленого пунктом 3.1.2 договору зараховується в рахунок оплати суборендної плати за останній місяць суборенди, якщо така буде мати місце, а в разі неповної кількості днів роботи, підлягає поверненню на розрахунковий рахунок суборендаря.

У пунктах 7.2, 7.4 договору передбачено, що за прострочення виконання зобов'язань, передбачених пунктом 3.7 даного договору, крім випадків, коли це виявилось результатом дій орендаря, суборендар виплачує орендарю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої до оплати суми, за кожен день прострочення; при порушенні суборендарем своїх зобов'язань, передбачених пунктами 3.1, 3.1.2, 3.7, 3.8 та пункту 4.1.3 договору, крім випадків, коли це виявилось результатом дій орендаря, суборендар виплачує орендарю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення від простроченої до оплати суми, за кожен день прострочення.

Відповідно до пунктів 7.5, 7.6 договору за прострочення виконання зобов'язань, передбачених пунктами 3.7, 3.8 більш ніж на 6 днів, крім випадків, коли це виявилось результатом дій орендаря, суборендар виплачує орендарю штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від суми орендної плати, визначеної пунктом 3.1 даного договору, за кожний випадок такого прострочення; у разі розірвання даного договору у порядку, передбаченому пунктом 5.3 договору, суборендар повинен сплатити пеню і штраф, вказані в пунктах 7.4 та 7.5 за відповідну кількість днів прострочення.

Судами встановлено, що правовідносини суборенди вказаних приміщень раніше регулювались аналогічним договором суборенди від 01.04.2012, згідно з умовами пункту 5.1 якого строк його (договору) дії визначений до 31.03.2013, а при належному виконанні суборендарем своїх зобов'язань по даному договору суборендар має першочергове право на продовження строку дії даного договору або його переукладення.

В порушення вимог договору ТОВ "ТМ "АРБЕР" суборендна плата сплачувалась несвоєчасно та не у повному обсязі.

Впродовж дії договору позивачем неодноразово надсилались відповідачу попередження про розірвання договору в разі непогашення заборгованості з суборендної плати, а саме: листи від 07.03.2014, 18.03.2014, 27.05.2014 та 29.05.2014, але в подальшому сторони погоджувались, що договір не є розірваним і продовжували його виконувати.

Так, листом від 27.05.2014 № 27/05/14-04 позивач повідомив відповідача про те, що у разі непогашення частини простроченої заборгованості згідно гарантійного листа у розмірі 66407,00 грн до 29.05.2014, відповідач повинен звільнити та повернути приміщення представнику орендаря 30.05.2014 у зв'язку з розірванням договору відповідно до пункту 5.3 договору. Даний лист направлено на адресу ТОВ "ТМ "АРБЕР", визначену розділом 10 договору (65026, м. Одеса, вул. Грецька, буд. 31), та отримано останнім 02.06.2014, про що свідчить відповідне поштове повідомлення.

Також судами встановлено, що листом від 29.05.2014 № 29/05/14-01 позивач знову повідомив відповідача про розірвання договору та просив звільнити приміщення та повернути його з суборенди представнику орендаря 30.05.2014.

04.07.2014 за № 4/07/14-01 ТОВ "Паритет - Смік" на адресу ТОВ "ТМ "АРБЕР", визначену розділом 10 Договору, що вбачається з поштової квитанції з описом вкладення та з відміткою поштової організації про прийняття поштового відправлення до пересилання від 07.07.2014, знову було надіслано повідомлення про розірвання договору суборенди та необхідність звільнення суборендованого приміщення. Як свідчить поштова квитанція та копія конверту, вказане повідомлення не було отримано відповідачем та було повернуто позивачу без вручення 11.08.2014 з відміткою поштової організації "за закінченням терміну зберігання".

Разом з тим, на адресу ТОВ "Паритет-Смік" суборендарем було направлено лист від 13.08.2014 № 175, в якому зазначено, що 30.05.2014 в приміщенні магазину "Аrbеr" представником позивача була здійснена спроба заміни замків, а потім припинена подача електроенергії, внаслідок чого ТОВ "ТМ "АРБЕР" не мала змоги користуватися приміщенням за його призначенням відповідно до умов договору. Таким чином, з 30.05.2014, магазин не працював у зв'язку з відсутністю освітлення, знеструмленням електроприладів (касовий апарат, модем, комп'ютер), нефункціонуванням охоронної сигналізації, а відтак, на думку суборендаря, строкове платне користування об'єктом суборенди було припинено з 30.05.2014, у зв'язку з чим відповідно до частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України, нарахування суборендної плати припиняється саме з цієї дати через неможливість у повному обсязі користування приміщенням із-за обставин, за які відповідач не відповідає. При цьому, суборендар нагадав про обов'язок ТОВ "Паритет-Смік", як наймодавця, прийняти нежитлове приміщення з його користування та підписати відповідний акт прийому-передачі.

Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями акта щодо знеструмлення орендованого приміщення від 30.05.2014, складеного представниками відповідача, листа власника суборендованого майна ПАТ "Компанія "ПОЛАКС" про дострокове припинення електропостачання, яке здійснене власником приміщення на підставі укладеного з ТОВ "ТМ "АРБЕР" договору про використання інфраструктурних мереж та компенсацію експлуатаційних витрат від 01.04.2014, а також копією довідки ТОВ "Позавідомча охорона" від 15.09.2014 № 6/49 про надання відповідачу додаткових послуг з цілодобової охорони у вигляді мобільного терміналу (кнопки термінового виклику) у період з 24.06.2014 по 31.07.2014 у зв'язку з припиненням електропостачання на охоронний прилад, розташований у приміщенні за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 14.

У зв'язку з несплатою відповідачем заборгованості з орендної плати за договором, позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом, а також в подальшому із заявою про збільшення позовних вимог з проханням стягнути з відповідача 717014,45 грн суборендної плати за період з лютого 2014 року по 19.11.2014 року; 49425,48 грн пені за період з 21.08.2013 по 19.11.2014 (за прострочення сплати орендної плати, нарахованої по липень 2014 року); 8071,57 грн 3 % річних за період з 21.08.2013 по 19.11.2014 (за прострочення сплати орендної плати, нарахованої по липень 2014 року); 48270,15 грн інфляційні за період з вересня 2013 року по жовтень 2014 року (за прострочення сплати орендної плати, нарахованої по липень 2014 року); 69597,65 грн штраф 10%, який складає суму штрафів за кожним випадком прострочення сплати орендних платежів за період з серпня 2013 року по липень 2014 року. Крім того, позивач просив суд відшкодувати понесені ним витрати у сумі 6354,92 грн, пов'язані з явкою його представників у судові засідання (витрати на бензин для відрядження з Києва до м. Одеси) та сплачений ним судовий збір у розмірі 29201,99 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 418344,55 грн суборендної плати за період з лютого по липень 2014 року, 49425,48 грн пені, 8071,57 грн 3% річних, 48270,15 грн інфляційних, 69597,65 грн штрафу, передбаченого пунктом 7.5 договору та 11874,19 грн витрат по сплаті судового збору, місцевий суд виходив із того, що оскільки положення укладеного між сторонами договору суборенди від 31.03.2013 не містять умов щодо обов'язку відповідача сплачувати суборендну плату після одностороннього розірвання договору, яке, на думку суду, відбулося 11.08.2014 до моменту фактичного повернення майна, то стягненню підлягає заборгованість з суборендної плати у вказаному розмірі. Також судом перевірено розрахунок пені, 3% річних, інфляційних, штрафу та встановлено, що він є вірним, а вимоги про стягнення правомірними.

Вимоги позивача про відшкодування понесених ним витрати у сумі 6354,92 грн, пов'язаних з явкою його представників у судові засідання (витрати на бензин для відрядження з Києва до м. Одеси), місцевим судом були відхилені з огляду на те, що залучені до матеріалів справи подорожні листи службового легкового автомобіля КІА Черато, виписані на ім'я водія Зорій В.В., акти звірки товарів/наданих послуг на АЗС не можуть вказувати на те, що ТОВ "Паритет - Смік" були понесені витрати саме у сумі 6354,92 грн та що такі витрати пов'язані з розглядом даної справи.

Апеляційний господарський суд, змінюючи рішення місцевого суду та задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 229704,88 грн суборендної плати, 30000,00 грн штрафу та пені, 4105,10 грн 3% річних, 21876,53 грн інфляційних витрат, 5713,73 грн витрат по сплаті судового збору виходив із наступного.

Згідно частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до положень частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 3 статті 285 Господарського кодексу України визначено, що орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

За приписами статті 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Згідно частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору (пункт 2 статті 795 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

За приписами пункту 1 статті 628 Цивільного Кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що коли у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так, судами було встановлено, що ТОВ "ТМ "АРБЕР" неналежно виконувало прийняті на себе зобов'язання за умовами договорів суборенди від 01.04.2012 в частині своєчасного внесення платежів за суборенду з березня 2013 року.

Між тим, заборгованість по суборендній платі виникла з лютого та стягнута судом апеляційної інстанції по травень 2014 відповідно до приписів частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України з огляду на те, що в період з 30.05.2014 відповідач був позбавлений можливості користуватись орендованим приміщенням через обставини, за які він не відповідає.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що 30.05.2014 року в приміщенні магазину "Аrbеr" представником позивача була здійснена спроба заміни замків, а потім припинена подача електроенергії, що підтверджується складеним співробітниками магазину актом від 30.05.2014, листом власника суборендованого майна - ПАТ "Компанія "ПОЛАКС" від 05.06.2014 № 18 про дострокове припинення електропостачання, довідкою ТОВ "Позавідомча охорона" від 15.09.2014 № 6/49 про надання відповідачу додаткових послуг з цілодобової охорони у зв'язку з припиненням електропостачання на охоронний прилад, розташований у приміщенні за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 14.

Касаційна інстанція не може погодитись з таким висновком суду апеляційної інстанції, оскільки приймаючи вищевказані докази, суд не звернув увагу на те, що акт про знеструмлення від 30.05.2014 (а.с.114, т.1) складено відповідачем одноособово, в той час як ПАТ "Компанія "ПОЛАКС" повідомило про припинення подачі електроенергії листом від 05.06.2014 (а.с.115, т.1), а ТОВ "Позавідомча охорона" листом від 15.09.2014 (а.с.136) повідомило про припинення електропостачання на прилад охорони з 24.06.2014 по 31.07.2014.

Отже, для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України суду необхідно було встановити чіткий період, на протязі якого відповідач не міг користуватися майном, оскільки вказана норма звільняє орендаря від сплати орендної плати лише на час неможливості користування предметом оренди. Також необхідно встановити конкретні обставини, наслідком яких є неможливість саме використання предмету оренди та лише у разі, коли орендар не відповідає за такі обставини.

Крім того, апеляційний суд не врахував вимоги пункту 3.9 договору згідно з яким в разі виникнення не з вини суборендаря ситуації, яка унеможливлює використання об'єкту суборенди за цільовим призначенням, визначеним у пункті 1.2 цього договору суборендар не сплачує суборендну плату за відповідну кількість календарних днів протягом яких не мав можливості використовувати приміщення. Факт виникнення вищезазначеної аварійної ситуації підтверджується довідкою відповідної комунальної служби або складенням акта, який підписують представники сторін цього договору.

Також судова колегія апеляційного суду зазначила, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до пунктів 7.2, 7.5 договорів за прострочення виконання зобов'язань, передбачених пунктом 3.7 договору, крім випадків, коли це виявилось результатом дій орендаря, суборендар виплачує орендарю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої оплати суми, за кожен день прострочення; за прострочення виконання зобов'язань, передбачених пунктами 3.7, 3.8 договору, більш ніж на 6 днів, крім випадків, коли це виявилось результатом дій орендаря, суборендар виплачує орендарю штраф у розмірі 10% від суми суборендної плати, визначеної у пункті 3.1 договору за кожний випадок такого прострочення.

Судова колегія апеляційного суду не погодилась з висновками місцевого суду щодо правомірності нарахування та стягнення 49425,48 грн пені, 8071,57 грн 3% річних, 48270,15 грн інфляційних, 69597,65 грн штрафу, передбаченого пунктом 7.5 договору, з огляду на встановлення апеляційною інстанцією обставин щодо порушення позивачем умов договору.

Суд апеляційної інстанції здійснив власний розрахунок, згідно якого стягненню з відповідача на користь позивача підлягають наступні суми: 9430,1 пеня (за період з 21.08.2013 по травень 2014 року), 1744,72 грн 3% річних за період з серпня 2013 року по січень 2014 року та 1472,63 грн 3% річних за період з лютого по травень 2014 року, 1861,22 грн інфляційних витрат за період з вересня 2013 року по січень 2014 року та 23429,89 грн інфляційних витрат за період з лютого по травень 2014 року, 55245,29 грн штраф, передбачений пунктом 7.5 договору (за період з серпня 2013 року по травень 2014 року).

Зазначений висновок також не є обґрунтованим та законним, оскільки суд апеляційної інстанції не врахував, що згідно частин 1, 4 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Як встановлено судами попередніх інстанцій спір стосується порушення боржником зобов'язань по сплаті орендної плати у строк, визначений договором.

Порушенням зобов'язання відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правовим наслідком такого порушення, згідно статті 611 Цивільного кодексу України, є сплата неустойки.

Судами встановлено, що сторони в договорі передбачили відповідальність у вигляді пені за кожен день прострочення, в зв'язку з чим, для розгляду спору по суті в цій частині апеляційному суду необхідно було встановити фактичний період прострочення сплати суборендної плати, яка підлягає стягненню.

Це ж стосується як річних, так і інфляційних, оскільки відповідальність за порушення грошових зобов'язань застосовується за весь час прострочення.

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що суд апеляційної інстанції припустився порушень норм процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, в зв'язку з чим касаційна інстанція дійшла висновку про скасування постанови та направлення справи на новий розгляд до Одеського апеляційного господарського суду.

Під час нового розгляду справи апеляційному господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи за правилами статті 101 Господарського процесуального кодексу України, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 у справі № 916/3445/14 господарського суду Одеської області скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Одеського апеляційного господарського суду.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Паритет-Смік" задовольнити частково.

Головуючий суддя Т. Дроботова

С у д д і І. Алєєва

Н. Волковицька