ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2015 р. Справа № 922/5827/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Білецька А.М., суддя Горбачова Л.П.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю №153 від 28.01.2015.

відповідача - не з""явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх. №1994 Х/3-12) на рішення господарського суду Харківської області від 03 березня 2015 року по справі №922/5827/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків

до Харківської міської ради, м. Харків

про визнання недійсним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.03.2015 по справі №922/5827/14 (суддя Шарко Л.В.) позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним та скасовано рішення 31 сесії Харківської міської ради 6 скликання №1473/14 від 26.02.2014 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель та споруд" в частині пункту 1 Додатку № 2 "Перелік юридичних та фізичних осіб, яким припиняється право користування землею та яким надаються земельні ділянку в оренду та у постійне користування (в т.ч. у зв'язку зі зміною власника (користувача) нерухомого майна)", а саме:

- Пункт 1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2:

1.1. Припинити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 право користування земельною ділянкою площею 0,0090 га (кадастровий номер НОМЕР_1) по АДРЕСА_1 за її добровільною відмовою (лист від 01.11.2013 б/н).

1.2. Договір оренди земельної ділянки, реєстраційний №002777 від 21.04.2011, вважати таким, що припиняє дію з дня реєстрації угоди про його розірвання.

Стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218,00 грн.

Харківська міська рада з рішенням місцевого господарського суду не погодилася та подала до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 03.03.2015 по справі №922/5827/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального Кодексу України є підставою для його скасування.

Представник Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу (вх.7308 від 08.05.2015) в якому проти доводів викладених в апеляційні скарзі заперечує, вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та всебічним дослідженням обставин справи, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Харківська міська рада свого представника в судове засідання 28.05.2015 не направила, про причини неявки суд не сповістила, про час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із пунктом 3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи колегія суддів зазначає, що частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

За висновками суду апеляційної інстанції, незважаючи на те, що відповідач свого представника у судове засідання 28.05.2015 не направив, у відповідності до вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріалами справи, 10.03.2011 між Харківською міською радою (орендодавець - відповідач у справі) та Фізичною особою - підприємецем ОСОБА_2 (орендар - позивач у справі) був укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого (пункту 1) орендодавець на підставі рішення 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25.11.2009 №281/09 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель та споруд" надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови: землі транспорту, які знаходяться в м. Харкові, АДРЕСА_1.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0090 га, у тому числі під забудову 0,0062 га, інших угідь 0,0028 га (пункт 2 договору).

Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку. Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено, придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря; договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом (пункт 35, 36 договору).

21.04.2011 договір зареєстрований в Управлінні Держкомзему у місті Харків в Державному реєстрі земель, про що вчинено запис за №00277.

На виконання умов договору, відповідач передав, а позивач прийняв в оренду земельну ділянку площею 0,0090 га, розташовану в м. Харків, АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі.

Рішенням 31 сесії Харківської міської ради 6 скликання №1473/14 від 26.02.2014 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель та споруд" та Додатку №2 до нього "Перелік юридичних та фізичних осіб, яким припиняється право користування землею та яким надаються земельні ділянку в оренду та у постійне користування (в т.ч. у зв'язку зі зміною власника (користувача) нерухомого майна) встановлено, що ФОП ОСОБА_2 припинено право користування земельною ділянкою площею 0,0090 га (кадастровий номер НОМЕР_1) по АДРЕСА_1 за її добровільною відмовою (лист від 01.11.2013 р. № б/н); договір оренди земельної ділянки, реєстраційний №002777 від 21.04.2011, вважається таким, що припиняє дію з дня реєстрації угоди про його розірвання.

В матеріалах справи міститься копія рукописної заяви від 01.11.2013 р. № б/н про добровільну відмову ФОП ОСОБА_2 від орендованої земельної ділянки, яка знаходиться в м. Харкові, АДРЕСА_1.

До Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з прокуратури Комінтернівського району надійшла заява від ОСОБА_2, в якій заявник просить прийняти міри прокурорського реагування до невідомих осіб, які незаконно захватили її земельну ділянку.

За даним фактом 30.01.2014 розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 Кримінального кодексу України, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000293.

24.09.2014 постановою начальника відділення СВ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області у кримінальному провадженні №0000293 була призначена судова почеркознавча експертиза на вирішення якої поставлено наступне питання: чи виконаний рукописний текст заяви від імені ОСОБА_2 від 01.11.2013 вх. №С-3-620/0/223-13 самою громадянкою ОСОБА_2?

Висновком експерта Науково - дослідного експертно - криміналістичного центру Головного управління МВС України в Харківській області від 15.10.2014 №359 встановлено, що рукописний текст заяви від імені ОСОБА_2 від 01.11.2013 вх. №С-3-620/0/223-13 виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Позивач, вважаючи, що рішенням 31 сесії Харківської міської ради 6 скликання №1473/14 від 26.02.2014 в частині пунктів 1.1 та 1.2 Додатку №2 до нього "Перелік юридичних та фізичних осіб, яким припиняється право користування землею та яким надаються земельні ділянку в оренду та у постійне користування (в т.ч. у зв'язку зі зміною власника (користувача) нерухомого майна) не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує його права, звернувся до господарського суду з позовом про визнання його недійсним.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 148 Господарського кодексу України передбачає, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною державою. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до Земельного кодексу України та інших законів.

У відповідності до статті 13 Конституції України земля її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шлейфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

За приписами статті 9 Земельного кодексу України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на її території належить, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; припинення права користування земельними ділянками у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно статтею 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками з земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із частиною1 статті 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до Земельного кодексу України і Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення питань щодо передачі земель комунальної власності у власність чи користування, оренду громадянам та юридичним особам є виключним правом міської ради, як суб'єкта права власності на землю.

Згідно з пунктом 34 статті 26, пунктом 2 статті 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин (у тому числі надання земельної ділянки в оренду) вирішується на пленарному засіданні ради сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

За приписами статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Отже, єдиним способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення на відповідній сесії.

Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Як вбачається з матеріалів справи предметом розгляду даної справи є визнання недійсним рішення 31 сесії Харківської міської ради 6 скликання №1473/14 від 26.02.2014 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель та споруд" в частині пункту 1 Додатку №2 "Перелік юридичних та фізичних осіб, яким припиняється право користування землею та яким надаються земельні ділянку в оренду та у постійне користування (в т.ч. у зв'язку зі зміною власника (користувача) нерухомого майна)", яким було припинено право позивача на користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 в м. Харкові, загальною площею 0,0090 га та .

Зі змісту спірного рішення вбачається, що Харківська міська рада, на підставі заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (лист від 01.11.2013) про припинення договору оренди від 21.04.2011 №000217, вирішила припинити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 право користування земельною ділянкою площею 0,0090 га (кадастровий номер НОМЕР_1) по АДРЕСА_1 за її добровільною відмовою та визначено, що договір оренди земельної ділянки, реєстраційний №002777 від 21.04.2011, вважається таким, що припиняє дію з дня реєстрації угоди про його розірвання.

Проте, як свідчать матеріали справи, висновком експерта Науково - дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління МВС України в Харківській області від 15.10.2014 №359 встановлено, що рукописний текст заяви від імені ОСОБА_2 від 01.11.2013 вх.№С-3-620/0/223-13 про припинення договору оренди від 21.04.2011 за №002777 виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Отже, будь-які докази наявності згоди ОСОБА_2 на припинення договору оренди від 21.04.2011 за №002777 відсутні.

Рішенням Конституційного суду України від 16.04.2009 у справі №1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішено, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 вищезазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Як встановлено пунктом 2 Роз'яснення Президії ВАСУ від 26.01.2000 № 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

З огляду на вищезазначене колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення №1473/14 від 26.02.2014 в частині припинення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 права користування земельною ділянкою, Харківська міська рада позбавила позивача права користування земельною ділянкою в порушення вимог статті 141 Земельного кодексу України.

Крім того, згідно статей 31, 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено дострокове припинення договору оренди землі шляхом його розірвання, а не припинення права користування земельною ділянкою шляхом відмови від такого права, у зв'язку з чим колегія суддів доходить висновку про те, що Харківська міська рада не мала достатніх підстав для прийняття такої відмови позивача і постановлення у цьому зв'язку оскаржуваного рішення про припинення позивачу права оренди спірної земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Порушені права позивача підлягають захисту способами, передбаченими статтею 152 Земельного кодексу України, з обов'язковим дотриманням норм чинного законодавства.

Згідно із вказаною статтею захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів.

Зважаючи на встановлені обставини справи та викладені норми чинного законодавства, наявні підстави вважати, що оскаржене рішення Харківської міської ради №1473/14 від 26.02.2014 порушує права позивача, порядок припинення договору оренди земельної ділянки, встановлений статтями 31, 32 Закону України "Про оренду землі", а також приписи пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України.

Викладені в апеляційних скарзі доводи заявника щодо порушення місцевим судом приписів процесуального закону та змінення предмету позову вже після початку розгляду справи по суті, колегія суддів відхиляє за відсутності даних здійснення початку розгляду справи по суті до моменту подання вказаної заяви позивачем.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів відзначає відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статті 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського Процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 03.03.2015 по справі №922/5827/14 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в зв'язку з чим, апеляційна скарга Харківської міської ради не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення

Рішення господарського суду Харківської області від 03 березня 2015 року по справі №922/5827/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02 червня 2015 року.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Горбачова Л.П.