ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 р. Справа № 923/645/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Александрової Л.І. при секретарі Кудак М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго", м. Миколаїв

до фізичної особи- підприємця ОСОБА_1, м. Херсон

про стягнення 592900 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Гайдаржий А.В., представник, дов. № 01/53-366 від 18.02.2015 року;

від відповідача - не прибув.

В судовому засіданні згідно з приписами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення після закінчення розгляду справи.

Публічне акціонерне товариство "Миколаївобленерго" (позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення 490000 грн. основного боргу та 102900 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 11, 509, 526, 527, 530, 611, 612, 627, 628, ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України, ст. 193, ч. 2 ст. 224, ч. 1, 2 ст. 226, ч. 2 ст. 231, ст. 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 54, 61, 82, 83 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 29.04.2015 р. порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 13.05.2015 р. Ухвалою суду від 13.05.2015 р. розгляд справи відкладався з метою надання можливості сторонам скористатись повним обсягом процесуальних прав.

Представник позивача підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити повністю з зазначених у позовній заяві підстав.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується копіями витягів з реєстру вихідної поштової кореспонденції канцелярії господарського суду Херсонської області від 29.04.2015 р., від 13.05.2015 р., копіями списків згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Херсон-25с № 174 від 04.05.2015 р. та № 189 від 14.05.2015 р., явку уповноваженого представника не забезпечив, витребувані судом документи не надав.

На день розгляду справи ухвали суду від 29.04.2015 р. та від 13.05.2015 р., надіслані на адресу відповідача, підприємством зв'язку до суду не повернуті.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (зі змінами і доповненнями) сформульована правова позиція відповідно до якої за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Неявка представника відповідача у судове засідання господарського суду не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в:

26.08.2014 р. між публічним акціонерним товариством «Миколаївобленерго» (надалі - замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі -виконавець) був укладений договір № 09/06-51 (надалі - Договір), відповідно до п.2.1 якого виконавець зобов'язується створити та надрукувати книгу (надалі - Твір) згідно до вимог замовника та передати (відчужити) майнові права на Твір замовнику. За умовами договору тема твору присвячена 20-річчу створення ПАТ «Миколаївобленерго» на мала носити назву «ПАТ «Миколаївобленерго»: історія і сьогодення» з обсягом твору 480 сторінок та тиражем у 500 примірників.

За даним Договором № 09/06-51 від 26.08.2014 р. виконавець взяв на себе зобов'язання надати замовнику оригінал (примірник) Твору не пізніше 26.03.2015 р. в електронній та раздрукованій формі. Передача твору оформлюється актом здавання приймання.

Відповідно до п.4.7 та 4.8 Договору виконавець зобов'язаний надрукувати Твір після його письмового схвалення замовником та надати останньому наклад книги. Після письмового схвалення замовником накладу книги, виконавець зобов'язаний надрукувати обумовлений тираж Твору до 14.04.2015 р. та передати його за актом приймання - передачі наданих послуг з обов'язковим зазначенням кількості примірників.

Згідно з п. 6.2 Договору замовник зобов'язується на підставі рахунку виплатити виконавцеві винагороду за договором протягом трьох банківських днів з моменту підписання сторонами даного Договору. За умовами договору ціна останнього становила 490 000 гривень без ПДВ, яка складається з винагороди за створення твору у розмірі 326 000 гривень та друкування обумовленого Договором тиражу Твору у розмірі 164 000 гривень.

У відповідності до п. 6.2 вказаного Договору, згідно платіжного доручення № 4961 від 28 серпня 2014 року, позивач виконав свої зобов'язання по договору та здійснив оплату в обсязі 490 000 грн.

Станом на 17.04.2015 р. виконавець прострочив виконання зобов'язання, не виконав умови у строки передбачені п. 4.1, 4.7 та 4.8 Договору, не надав замовнику твір як результат роботи як в електронній, так і в роздрукованій формі.

Приписами ст. 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому, у відповідності з ч. 2 цієї норми, під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Отже, сума понесених збитків ПАТ "Миколаївобленерго" дорівнює сплаті позивача за договором у сумі 490000 грн., яку відповідач має повернути позивачу.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи наведене позовні вимоги в частині стягнення 490 000 грн. основного боргу підлягають задоволенню.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (далі - Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вищезгаданого Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічна норма міститься в п. 2 ст. 343 ГК України.

В даному випадку пунктом 7.2 Договору передбачено, що порушення Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених у цьому Договорі. Відповідно до п.7.3 Договору у випадку порушення строків, передбачених п. 4.1 та/або 4.7, 4.8 даного Договору, виконавець зобов'язаний сплатити замовнику пеню у розмірі одного відсотка ціни Договору за кожен день прострочення.

На підставі вищезазначених норм чинного законодавства та умов договору позивач нарахував відповідачу за невиконання зобов'язань у строк передбачений договором 102900 грн. пені за період з 27.03.2015 р. по 17.04.2015 р.

Розрахунок пені здійснено вірно. Судом перевірено.

За правилами ч. 1 ст. 32, ст. 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду зазделегіть встановленої сили.

Таким чином, дослідивши матеріали даної справи, оцінивши відповідно до вимог ст. 43 ГПК України надані сторонами докази та проаналізувавши їх згідно з вимогами діючого законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову. До стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 490000 грн. основного боргу та 102900 грн. пені.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

У пункті 4.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" висловлено правову позицію згідно якої зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. Або у разі коли в позові відмовлено, але з обставин справи вбачається, що спір доведено до судового розгляду внаслідок ухилення відповідача від розгляду претензії позивача, якщо вона пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то судовий збір також покладається на відповідача.

Згідно вказаної вище правової позиції, суд покладає судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 11858 грн. на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго" (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 40, ідентифікаційний код 23399393) - 490000 грн. основного боргу, 102900 грн. пені та 11858 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.06.2015 р.

Суддя Л.І. Александрова