ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"25" травня 2015 р. Справа № 911/1573/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Златобанк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор-5", с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинський р-н

про стягнення 225 261,82 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач - Чутенко І.В. предст. дов. №28 від 14.05.2015;

відповідач - не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Златобанк" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор-5" (відповідач) про стягнення 225 261,82 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором № 267/11-KL від 01.11.2011 року щодо сплати відсотків за користування кредитом у строки визначені договором, у зв'язку з чим позивач звернувся з вимогою до відповідача достроково повернути тіло кредиту у розмірі 220 000,00 грн. та сплатити 4 231,23 грн. заборгованості по процентам, 986,17 грн. пені та 44,42 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.04.2015 у справі №911/1573/15 було порушено провадження та призначено до розгляду на 25.05.2015 року.

В судове засідання 25.05.2015 року відповідач не забезпечив явку свого повноважного представника, хоча про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 493, витребувані документи, в тому числі, відзив на позов, не надав, обґрунтованого клопотання про відкладення до суду не надсилав.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи те, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до статті 75 ГПК України, за відсутності представника відповідача.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, 25.05.2015 у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, суд,

встановив:

01 листопада 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (Банк, Кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондор-5» (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 267/11-KL.

Згідно п.1.1 Кредитного договору, Кредитодавець надає Позичальнику кредитні кошти j формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів та придбання нерухомості з максимальним лімітом заборгованості 600 000 гривень 00 копійок.

Згідно п.1.2 Кредитного договору кінцева дата повернення кредитних коштів: не пізніше « 30» жовтня 2013 року (включно).

Відповідно до п.1.3. Кредитного договору, за користування кредитними коштами Позичальником сплачується Проценти у розмірі -12% річних.

Згідно п.3.3.2.Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний не пізніше визначеного в п.1.2. цього Договору строку повернути Банку суму наданих кредитних коштів в повному обсязі, сплачувати проценти за користування кредитними коштами.

Відповідно до п.3.3. Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний сплачувати кошти, передбачені в п.2.7. цього Договору, витрати, пов'язані з проведенням дій по примусовому погашенні простроченої заборгованості, а також на вимогу Банку сплачувати можливі неустойку, штраф, пеню.

Згідно п. 3.3.6 Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними на письмову вимогу Банку у випадках, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 2.6 Кредитного договору проценти за користування кредитними коштами сплачуються Позичальником у гривні згідно п.2.6. цього Договору. Несплата Позичальником процентів у строк, встановлений у п.2.6. цього Договору є підставою для вимоги щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки та є підставою для звернення Банком стягнення на заставлене майно та/або стягнення заборгованості з поручителя.

Згідно пункту 2.5 Кредитного договору Сплата Процентів здійснюється за фактичний строк користування кредитних коштів. При розрахунку процентів за користування кредитними коштами приймається місяць, рівний календарній кількості днів та рік, рівний 365 днів. День повернення кредитних коштів до розрахунку не приймається.

У відповідності до п.2.6. Кредитного договору Проценти за користування кредитними коштами сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування Процентів.

Якщо день оплати припадає на вихідний, святковий день, то Позичальник має право сплатити Проценти наступного робочого дня.

30 жовтня 2013 року позивач та відповідач уклали Договір про внесення змін № 2 до Кредитного договору, за умовами якого домовились викласти п. 1.1. та п. 1.2. Кредитного договору в новій редакції, зокрема встановили максимальний ліміт заборгованості у сумі 460 000 (чотириста шістдесят тисяч) гривень 00 копійок, встановлено графік зменшення максимального ліміту та погоджено строк повернення кредитних коштів - по 29 жовтня 2015року (включно), інші умови Кредитного договору № 267/11-KL були залишені без змін.

01 вересня 2014 року позивач та відповідач уклали Договір про внесення змін № 3 до Кредитного договору, відповідно до якого виклали п.1.3. в новій редакції, встановивши процентну ставку у розмірі 18% річних (включно), інші умови Кредитного договору № 267/11-KL були залишені без змін.

08 січня 2015 року позивач та відповідач уклали Договір про внесення змін № 4 до Кредитного договору, відповідно до якого сторони домовились щодо сплати процентів за користування кредитними коштами за період з 01 грудня 2014р. по 31 грудня 2014року включно не пізніше 16.01.2015р., інші умови Кредитного договору № 267/11-KL були залишені без змін.

Суд встановив, що позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, надавши відповідачу грошові кошти окремими траншами, що підтверджується банківськими виписками, наявними у матеріалах справи, а відповідач, у свою чергу зобов'язання за Договором не виконував належним чином, а саме за січень, квітень, липень 2013 року та січень, вересень 2014 року здійснював погашення відсотків за користування кредитом несвоєчасно, а з березня 2015 року погашав відсотки несвоєчасно та не у повному обсязі.

З огляду на вказані обставини, керуючись 3.1.4. Договору, звернувся до суду з вимогою достроково стягнути з відповідача 220 000,00 грн. тіла кредиту та 4 231,23 грн. заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом, яка утворилась за відповідачем станом на 09.04.2015.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (п. 1 ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Перевіривши правильність нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами, судом встановлено, що надані розрахунки є обґрунтованими та арифметично вірними.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, в судове засідання не з'явився, доводів позивача не спростував, доказів, які б свідчили про сплату процентів за користування кредитними коштами у повному обсязі не надав, у зв'язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача 220 000,00 грн. тіла кредиту та 4 231,23 грн. заборгованості за процентами є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи і відповідно підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 986,17 грн. пені, з яких: 832,22 грн. пені, нарахованої прострочену заборгованість по тілу кредиту та 153,95 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне повернення відсотків.

Згідно пункту 4.1. Кредитного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення Кредитних коштів та/або за несвоєчасну повну чи часткову сплату Процентів, Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповерненого Кредиту та/або несплачених Процентів. Сплата пені не звільняє Позичальника від сплати Процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення пені, нарахованої на тіло кредиту, позивач зазначив, що Договором про внесення змін № 2 від 13.10.2013 року до Кредитного договору №267/11-KL сторони погодили, що з 07.11.2013 року та по 07.10.2015 року банк надає позичальнику кредитні кошти з встановленим даним Договором про внесення змін максимальним лімітом заборгованості, а саме:

З 07.11.2013 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 445 000 гривень 00 копійок.

З 07.12.2013 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 430 000 гривень 00 копійок.

З 07.01.2014 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 415 000 гривень 00 копійок.

З 07.02.2014 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 400 000 гривень 00 копійок.

З 07.03.2014 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 385 000 гривень 00 копійок.

З 07.04.2014 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 370 000 гривень 00 копійок.

З 07.05.2014 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 355 000 гривень 00 копійок.

З 07.06.2014 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 340 000 гривень 00 копійок.

З 07.07.2014 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 325 000 гривень 00 копійок.

З 07.08.2014 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 310 000 гривень 00 копійок.

З 07.09.2014 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 295 000 гривень 00 копійок.

З 07.10.2014 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 280 000 гривень 00 копійок.

З 07.11.2014 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 265 000 гривень 00 копійок.

З 07.12.2014 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 250 000 гривень 00 копійок.

З 07.01.2015 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 235 000 гривень 00 копійок.

З 07.02.2015 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 220 000 гривень 00 копійок.

З 07.03.2015 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 205 000 гривень 00 копійок.

З 07.04.2015 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 190 000 гривень 00 копійок.

З 07.05.2015 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 175 000 гривень 00 копійок.

З 07.06.2015 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 160 000 гривень 00 копійок.

З 07.07.2015 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 145 000 гривень 00 копійок.

З 07.08.2015 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 130 000 гривень 00 копійок.

З 07.09.2015 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 115 000 гривень 00 копійок.

З 07.10.2015 року Банк надає Позичальнику кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 100 000 гривень 00 копійок.

Проаналізувавши умови даного договору, суд прийшов до висновку, що фактично сторонами було погоджено графік погашення тіла кредиту за період з листопада 2013 року по жовтень 2015 року, а саме відповідач мав зменшувати ліміт заборгованості шляхом виплати до сьомого числа кожного місяця грошових коштів у розмірі 15 000,00 грн.

Однак, за твердженнями позивача в порушення даних умов, у липні 2014 року та січні, лютому, березні та квітні 2015 року відповідач несвоєчасно сплачував грошові кошти, у зв'язку з чим позивач нарахував відповідачу пеню на тіло кредиту.

З розрахунку позивача вбачається, що пеня була нарахована за періоди: 08.07.2014-09.07.2014, 09.01.2015-09.01.2015, 10.02.2015-10.02.2015, 11.03.2015-07.04.2015, 08.04.2015-09.04.2015.

Разом з тим, саме з сьомого числа кожного місяця ліміт заборгованості відповідача не мав перевищувати сум встановлених у Договорі про внесення змін № 2, отже з восьмого числа у відповідача мало місце прострочення виконання зобов'язання.

З урахуванням викладеного, судом було здійснено власний розрахунок, відповідно до вимог чинного законодавства, застосовуючи подвійну облікову ставку НБУ та встановлено, що розрахунок мав бути здійснений наступним чином:

08.07.2014 по 09.07.2014 на суму заборгованості 15 000,00 грн. розмір пені складає 15,62 грн.

08.01.2015 по 09.01.2015 на суму заборгованості 15 000,00 грн. розмір пені складає 23,01 грн.

08.02.2015 по 10.02.2015 на суму заборгованості 15 000,00 грн. розмір пені складає 48,08 грн.

08.03.2015 по 07.04.2015 на суму заборгованості 15 000,00 грн. розмір пені складає 764,38 грн.

08.04.2015 по 09.04.2015 на суму заборгованості 15 000,00 грн. розмір пені складає 49,32 грн.

Загальна сума пені за розрахунком суду складає 900, 41 грн.

Водночас, суд зазначає, що у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 832,22 грн. пені, тоді як за розрахунком суду розмір пені є більшим і становить 900,41 грн., проте, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

З аналізу даної норми вбачається, що господарський суд не має права з власної ініціативи виходити за межі заявлених позовних вимог. Відтак, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача пені, нарахованої на прострочену заборгованість по тілу кредиту у розмірі 832,22 грн. обґрунтованою, а відтак такою, що підлягає задоволенню.

Перевіривши розрахунок пені нарахованої за несвоєчасне повернення відсотків, судом встановлено, що розрахунок є арифметично вірним, відповідає нормам законодавства та матеріалам справи, а відтак дана вимога підлягає задоволенню в повному обсязі в сумі 153,95 грн.

Крім того, посилаючись на вищевказані обставини з перевищенням ліміту заборгованості по тілу кредиту позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 44,42 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних встановив, що заявлені позивачем до стягнення суми відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимога щодо стягнення 44,42 грн. 3% річних підлягає задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 220 000,00 грн. тіла кредиту, 4 231,23 грн. заборгованості по процентам, 986,17 грн. пені та 44,42 грн. 3% річних.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.02.2015 року № 30, яким вирішено розпочати ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та призначити уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Златобанк».

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, пов'язаних зі здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору (ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини другої статті. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до господарського суду з позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 2% ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет» від 28.12.2014 № 80-VIII визначено, що станом на 01.01.2015 року мінімальна заробітна плата становила 1218, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення 225 261,82 грн., тобто за розгляд даного спору мав бути сплачений судовий збір у розмірі 4505,24грн.

Враховуючи, що відповідач не звільнений від сплати судового збору згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача та стягується в дохід Державного бюджету України.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор-5" (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Златобанк" (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52, ) - 220 000 (двісті двадцять тисяч) грн. 00 коп. заборгованості зі сплати кредиту, 4 231 (чотири тисячі двісті тридцять одну) грн. 23 коп. заборгованості по процентам, 986 (дев'ятсот вісімдесят шість) грн. 17 коп. пені та 44 (сорок чотири) грн. 42 коп. 3% річних.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор-5" (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46-А, ) в дохід Державного бюджету України 4505 (чотири тисячі п'ятсот п'ять) грн. 24 коп. судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення: 11.06.2015р.

Суддя О.В. Щоткін