РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2015Справа №910/10278/15

За позовом державного підприємства «Одеський авіаційний завод»

До Державного агентства резерву України

Про стягнення 86618,83 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Фурманов О.І. (за дов.)

від відповідача Солдатов Є.Г. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва звернулося з позовом державне підприємство «Одеський авіаційний завод» до Державного агентства резерву України про стягнення за договором № 10/11 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 14.11.2005 86618,83 грн., з яких: 71520,85 грн. боргу, 587,84 грн. трьох процентів річних, 14510,89 грн. інфляційних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на невиконання відповідачем свого обов'язку щодо сплати витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву.

Ухвалою суду від 24.04.2015 порушено провадження у справі № 910/10278/15, розгляд останньої призначено на 21.05.2015.

Відповідач проти задоволення позову заперечив з огляду на наступне:

- згідно з вимогою Державної казначейської служби України назву акту виконаних робіт змінено на «Акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву», про що заздалегідь проінформовано позивача листом № 2846/0/4-14 від 28.07.2014. Натомість позивач листом від 17.11.2014 надіслав «Акт виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по ДП «Одеський авіаційний завод» за 2013 рік»;

- нарахування трьох процентів річних та збитків від інфляції не передбачене Законом України «Про державний матеріальний резерв» та Порядком відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 № 532);

- розрахунки з підприємствами за зберігання матеріальних цінностей державного резерву здійснюється через головне управління Державного казначейства України в міру надходження коштів з Державного бюджету України.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

14.11.2005 між державним підприємством «Одеський авіаційний завод» (яке є повним правонаступником державного підприємства Міністерства оборони України «Одеське авіаційно-ремонтне підприємство «Одесавіаремсервіс») (зберігачем) та Державним комітетом з державного матеріального резерву України (правонаступником якого згідно з Указом Президента України «Про положення про Державне агентство резерву України» від 13.04.2011 №463/2011 є Державне агентство резерву України) (комітетом) укладено договір №10/11 про зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого зберігання матеріальних цінностей державного резерву здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках, холодильних камерах, резервуарах, підземних сховищах зберігача.

Згідно з п. 1.2 Договору комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності.

За п. 3.1. Договору, відповідач зобов'язаний відшкодовувати позивачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

Вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України (п. 4.1 Договору).

Відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється за узгодженням між комітетом та зберігачем згідно наданих документів (узгодженого з комітетом кошторису витрат, акту звірки заборгованості на момент сплати, акту виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей, затвердженого комітетом).

У разі, коли комітет визнає за можливе, відрахування суми витрат проводиться частинами протягом поточного року (п. 4.2 Договору).

Між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 6 до Договору, у п. 1 якої погоджено, що річний розмір коштів на відшкодування витрат позивача на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в межах кошторису на 2013 рік складає 80464,57 грн..

У пункті 2 додаткової угоди сторони погодили, що оплата здійснюється на підставі актів виконаних робіт.

Супровідним листом № 70/КД від 30.01.2014 позивач надіслав відповідачу наступні документи: акт виконаних робіт по зберіганню цінностей мобілізаційного резерву за 2013 рік; пояснення до звіту про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за 2013 рік та інші документи, що підтверджують суму витрат по зберіганню матеріальних цінностей за 2013 рік.

20.03.2014 позивач звернувся до відповідач з претензією № 638/ЮВ на суму 71512,10 грн. за період з 01.01.2013 по 31.12.2013.

У відповіді на вказану претензію вих. № 1586/0/4-14 від 24.04.2014 відповідач зазначив, що не має можливості розрахуватись у з зв'язку з відсутністю бюджетних асигнувань.

Супровідним листом № 442/КД від 24.06.2014 відповідачу повторно були надіслані для опрацювання та погодження акт виконаних робіт по зберіганню цінностей мобілізаційного резерву за 2013 рік; пояснення до звіту про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за 2013 рік та інші документи, що підтверджують суму витрат по зберіганню матеріальних цінностей за 2013 рік.

У листі №2846/0/4-14 від 28.07.2014 відповідач повідомив, що він не має зауважень до звіту ДП «ОАЗ» за 2013 рік, однак, акт виконаних робіт буде підписаний лише за наявності коштів на рахунках Держрезерву, передбачених на ці цілі. Також запропонував переробити назву акту виконаних робіт на «Акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву» та в подальшому використовувати цю назву.

07.08.2014 позивач втретє направив відповідачу «Акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по ДП «Одеський авіаційний завод» за 2013 рік.

17.11.2014 позивач вчергове надіслав відповідачу акт, який станом на день розгляду справи не підписаний.

Відповідно до частини першої статті 936 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною першою статті 946 ЦК України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно з Порядком відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 № 532) суми витрат, які підлягають відшкодуванню повинні визначатися на кожний рік.

Станом на день розгляду справи 71520,10 грн. боргу відповідачем не погашено.

Згідно з приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 71520,10 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов'язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 587,84 грн. трьох процентів річних та 14510,89 грн. інфляційних втрат.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446).

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приймаючи рішення, суд зобов'язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивачем належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, код 37472392) на користь державного підприємства «Одеський авіаційний завод» (65121, м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 32 літ. «А», код 07756801) 71520,10 грн. боргу, 14510,89 грн. інфляційних, 587,84 грн. трьох процентів річних, 1827,00 грн. судового збору.

Рішення підписано 09.06.2015

Суддя С. А. Ковтун