КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Справа№ 910/20885/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Шевченка Е.О.

Зеленіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Ворони В.В.

представників сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача - Гуртовий В.В., дов. № 10/00-20 від 21.01.2015 р.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.03.2015 року

у справі № 910/20885/14 (головуючий суддя Чебикіна С.О.,

судді: Шкурдова Л.М., Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон»

до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум»

про про визнання недійсним кредитного договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2015 року по справі № 910/20885/14 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2015 року по справі № 910/20885/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13.05.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 року розгляд справи № 910/20885/14 відкладено на 27.05.2015 року.

27.05.2015 року у судовому засіданні Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» надало відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для повного, всебічного та правильного вирішення справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення по суті спору.

Представник Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» у судові засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Ухвала Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 року про прийняття апеляційної скарги до провадження отримана представником позивача 14.04.2015 року, ухвала про відкладення розгляду справи надсилалася за тією ж адресою.

Колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

06.06.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» (далі - відповідач, банк, кредитор, ПАТ «Банк Форум») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» (далі - позивач, клієнт, позичальник, ТОВ «Техноторг-Дон») був укладений кредитний договір № 0011/11/26-КL (далі - Кредитний договір).

За умовами Кредитного договору (з урахуванням змін і доповнень внесених договором № 3 від 24.04.2013 року) кредитор, на умовах, визначених цим договором, відкриває відновлювальну кредитну лінію, в рамках якої надає позичальнику кредитні кошти (кредит) окремими частинами (вибірки), на засадах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах визначеної цим договором граничної суми коштів (кредитний ліміт), а позичальник зобов'язується вчасно погашати кредитору заборгованість за кредитом, а також сплачувати на користь кредитора проценти та комісії в розмірі, в строки (терміни) та на умовах, визначених цим договором. Ліміт кредитування 55 000 000,00 грн. Кінцевий термін погашення кредиту клієнтом - 23.04.2014 року.

Згідно з п. 3.4. Кредитного договору (з урахуванням змін і доповнень внесених договором № 3 від 24.04.2013 року) сторони домовились, що у разі порушення (невиконання або неналежного виконання) позичальником обов'язків, передбачених п.п. 5.2.3. (а,b,с,d), 5.2.7., 5.2.10 - 5.2.13 цього договору, та або в разі відхилення фактичного розміру кредитових оборотів позичальника та поручителя 1 за звітний період від значення, встановленого в п. 5.2.6. договору, понад 5%, розмір процентної ставки, встановлений згідно п. 3.2. цього договору, збільшується на 1% річних. Про факт збільшення розміру процентної ставки, а також дату, з якої остання вважається збільшеною, кредитор письмово повідомляє позичальника.

Сторони розуміють, що вищезазначене збільшення розміру процентної ставки буде здійснено в разі настання вищевказаних обстави (умов) та не потребуватиме укладення будь-якого договору про внесення змін до цього Договору, та Сторони згодні з таким збільшенням щодо всієї суми можливої заборгованості за Кредитом у межах Кредитного Ліміту.

Збільшення розміру процентної ставки згідно з цим пунктом Договору може бути скасовано Кредитором з дати, що буде зазначена у відповідному письмовому повідомленні Кредитора, зокрема, після фактичного виконання відповідним позичальником відповідного обов'язку, за порушення якого згідно з цим пунктом Договору було застосовано збільшення розміру процентної ставки.

Відповідно до п. 8.2. Кредитного договору (з урахуванням змін і доповнень внесених договором № 3 від 24.04.2013 року) за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, несвоєчасну сплату процентів та/або комісій за цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме протягом відповідного порушення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня сплачується окремо від процентів, комісій та штрафу, що підлягають сплаті відповідно до цього договору.

Звертаючись з позовом, ТОВ «Техноторг-Дон» посилається на те, що пункти 3.4. та 8.2. Кредитного договору суперечать ч. 1 ст. 188 ГК України, а тому просить суд визнати їх недійсними.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивач, як на підставу недійсності п. 3.4. та п. 8.2. Кредитного договору, посилається на ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України, договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами (аналогічні положення містить ст. 174 ГК України).

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також, частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

При цьому, статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

При цьому, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст.ст. 188, 193 ГК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено договором або законом.

Тобто, якщо сторони погодили зміну договору в односторонньому порядку за настання певних умов, то така зміна може здійснюватися в односторонньому поряду, який передбачено договором.

Виключенням з даного випадку є неможливість внесення односторонніх змін до договору в разі, якщо це прямо передбачено нормами законодавства.

Пункти 3.4. та 8.2. Кредитного договору не суперечать ч. 1 ст. 188 ГК України, оскільки в даних пунктах договору сторони передбачили настання певних обставин (зміну умов Кредитного договору) за умов порушення позичальником своїх обов'язків за Кредитним договором, що фактично є санкцією за неналежне виконання зобов'язання та не є зміною в односторонньому порядку господарського договору.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на те, що п. 8.2. Кредитного договору порушує положення ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, оскільки ним визначено розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ, а не однією обліковою ставкою НБУ, як на думку позивача передбачено ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Вказані посилання апелянта спростовуються, положеннями ч. 1 ст. 230, ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, ч. 3 ст. 549, ч. 1 ст. 612 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», якими передбачено зобов'язання учасника господарських відносин сплатити штрафні санкції у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання, зокрема, у вигляді пені, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, розмір яких, зазвичай, визначається обліковою ставкою Національного банку України та не може перевищувати подвійної облікової ставки, що діяла у відповідний період.

Крім того, щодо посилання позивача на невідповідність ч. 1 ст. 188 ГК України, п. 3.4. Кредитного договору, яким передбачено одностороннє збільшення процентної ставки у випадку порушення позичальником умов Кредитного договору, судова колегія зазначає наступне.

По-перше, відповідач в апеляційній скарзі посилаючись на ч. 1 ст. 188 ГК України цитує її не повністю, вказавши, що «зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються», проте не зазначивши другу частину речення: «якщо інше не передбачено договором або законом».

У даному випадку така зміна передбачена та погоджена сторонами у Кредитному договорі та не заборонена нормами законодавства.

По-друге, можливість зміни даної умови Кредитного договору, яка передбачена п. 3.4., фактично є оперативно-господарською санкцією та не потребує додаткового погодження обома сторонами, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 235 ГК України «за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку.

До суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання».

Згідно ст. 237 ГК України, «підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов'язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред'явлення претензії порушнику зобов'язання.

Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.

Оперативно-господарські санкції можуть застосовуватися одночасно з відшкодуванням збитків та стягненням штрафних санкцій».

З огляду на вказане, враховуючи, що зміни передбачені п.п. 3.4., 8.2. Кредитного договору не суперечать нормам законодавства,колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсними п.п. 3.4., 8.2. Кредитного договору.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2015 року по справі № 910/20885/14 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2015 року по справі № 910/20885/14 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/20885/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді Е.О. Шевченко

В.О. Зеленін

Повний текст рішення складено 29.05.2015 року.