КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2015 р. Справа№ 910/3379/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Федорчука Р.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 18.05.2015р.,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» на рішення господарського суду міста Києва від 04.03.2015 року

у справі № 910/3379/15-г (суддя Чинчин О.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ»

до дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ»

Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

про стягнення заборгованості у сумі 137 862,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.03.2015 року по справі № 910/3379/15-г у задоволенні позовних вимог ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» до ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» про стягнення заборгованості у сумі 137 862,73 грн. - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 04.03.2015 року, ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 04.03.2015 року по справі № 910/3379/15-г скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги заявник стверджує, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам чинного законодавства України, місцевим господарським судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 10.04.2015 року апеляційну скаргу ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає подану апеляційну скаргу позивача безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та таким що винесене без порушень норм матеріального та процесуального права, позивач просить суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 18.05.2015 року представник позивача надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду яким, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.05.2015 року також надав суду свої пояснення по справі в яких заперечив проти задоволення апеляційної скарги на підставі доводів зазначених у відзиві на скаргу. Представник відповідача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Представник просив апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 04.03.2015 року, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

30.07.2010 року між дочірньою компанією «УКРТРАНСГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», правонаступником якої є публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» (продавець) та дочірнім підприємством «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (покупець) було укладено договір № 168-К купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцеві паливно-мастильні матеріали (надалі - товар), згідно специфікації, яка додається до даного договору (додаток №1) та є невід'ємною його частиною, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити товар.

Згідно з п. 3.2 договору загальна сума цього договору складає 61007,86 грн., в тому числі ПДВ - 20%. Покупець проводить оплату за товар на умовах відстрочки платежу на підставі виставлених продавцем рахунків (п.5.1 договору).

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що оплата за товар проводиться покупцем на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у цьому договорі протягом 10 банківських днів з дати отримання покупцем відповідного рахунку, який продавець оформлює згідно підписаного сторонами акту прийому-передачі видаткової накладної (асортимент, кількість та вартість товару, зазначеного у рахунку повинні відповідати асортименту, кількості та вартості товару, зазначених у відповідній підписаній сторонами накладній).

Відповідно до п.5.3 договору продавець передає рахунок покупцю протягом 5 банківських днів після підписання акту прийому-передачі. Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2010 року (п.9.1 договору). Специфікацією, що є додатком №1 до договору, сторони узгодили найменування, кількість, ціну та вартість товару.

Як зазначає позивач, він належним чином виконав умови договору, що підтверджується видатковою накладною на суму 61007,86 грн., тоді як відповідач всупереч умов договору не здійснив оплату за договором. В результаті неналежного виконання відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» в розмірі 61007,86 грн.

Так, у лютому 2015 року ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» про стягнення суми заборгованості в розмірі 137862,73 грн. з яких 61007,86 грн. основна сума заборгованості, 21779,81 грн. інфляційні втрати, 8203,47 грн. 3% річних, 42601,04 грн. пені та 4270,55 грн. - 7% штрафу.

Заперечуючи проти позову, під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідач зазначив про сплив строку позовної давності та просив суд відмовити у задоволенні позову застосувавши пропуск строку позовної давності.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 04.03.2015 року по справі № 910/3379/15-г у задоволенні позовних вимог ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» до ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» про стягнення заборгованості у сумі 137 862,73 грн. - відмовлено повністю.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як вірно вказав суд першої інстанції внаслідок укладення договору №168-К купівлі-продажу від 30.07.2010 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до норм ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору №168-К купівлі-продажу від 30.07.2010 року позивач передав у власність, а відповідач прийняв майно, що підтверджується видатковою накладною №10-07 від 30.07.2010 року на суму в розмірі 61007,86 грн. Зазначене не заперечується й самими ж сторонами.

За умовами п. 5.1 договору, покупець проводить оплату за товар на умовах відстрочки платежу на підставі виставлених продавцем рахунків. Пунктом 5.2 договору передбачено, що оплата за товар проводиться покупцем на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у цьому договорі протягом 10 банківських днів з дати отримання покупцем відповідного рахунку, який продавець оформлює згідно підписаного сторонами акту прийому-передачі видаткової накладної (асортимент, кількість та вартість товару, зазначеного у рахунку повинні відповідати асортименту, кількості та вартості товару, зазначених у відповідній підписаній сторонами накладній). Відповідно до п.5.3 договору продавець передає рахунок покупцю протягом 5 банківських днів після підписання акту прийому-передачі.

Так, перевіривши зміст наявної в матеріалах справи видаткової накладної, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказана накладна містить всі реквізити рахунку, зокрема, вартість послуг з урахуванням ПДВ, загальну суму до сплати та її підстави. Отже, як вірно зазначив місцевий господарський суд, відповідач не був позбавлений можливості вчасно здійснити оплату за отриманий товар.

Доводи відповідача, що він не отримував рахунок на оплату, судова колегія апеляційного господарського суду вважає необгрунтованими та таким, що не відповідає встановленим судом обставинам справи. До того ж, як зазначалося вище відповідач визнав факт наявності боргу за договором №168-К купівлі-продажу від 30.07.2010 року.

Таким чином, оскільки, ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було здійснено оплату заборгованості за спірним договором в розмірі 61007,86 грн., судова колегія вважає, що позовні вимоги ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» є обґрунтованими та такими, що заявлені правомірно.

При цьому, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у стягненні вказаної суми заборгованості, оскільки, позивачем було пропущено строк позовної давності і про це було заявлено відповідачем під час розгляду справи місцевим господарським судом.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року).

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України). Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, позивач звернувся до суду з вказаним позовом 13.02.2015 року (згідно поштового штемпелю на конверті), тоді як право позивача про стягнення заборгованості в розмірі 61007,86 грн. виникло з 31.08.2010 року, тобто позивач звернувся до суду вже після спливу трирічного загального строку позовної давності для можливості захисту свого порушеного права.

При цьому, місцевий господарський суд вірно зазначив, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Відповідно до п.2.2 Постанови №10 від 29.05.2013 року Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі.

Однак, у даному випадку позивач своїм правом, що передбачене ч.5 ст. 267 Цивільного кодексу України не скористався, клопотання про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними не подав.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову щодо стягнення з ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» на користь ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» основної суми боргу в розмірі 61007,86 грн. в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Крім того, судова колегія апеляційного господарського суду вважає правомірними вимоги ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» щодо стягнення з відповідача 21779,81 грн. інфляційних втрати, 8203,47 грн. 3% річних, 42601,04 грн. пені та 4270,55 грн. - 7% штрафу.

Проте вказані вимоги позивача також не підлягають задоволенню, як похідні вимоги від основного зобов'язання про стягнення основного боргу в розмірі 61007,86 грн. в задоволенні яких судом відмовлено в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Згідно з ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Посилання скаржника на акт звірки взаємних розрахунків, що підписаний між сторонами як на підставу переривання строку позовної давності, судова колегія вважає помилковим та необґрунтованим, оскільки наданий акт датований 14.10.2013 року, тобто вже після спливу трирічного строку позовної давності. При цьому, судова колегія погоджується з доводами скаржника, що сам по собі акт звірки взаємних розрахунків свідчить про вчинення відповідачем дій по визнанню суми боргу вказаної в акті, та є дією, яка перериває строк позовної давності. Однак, як вже зазначалося така дія була вчинена відповідачем вже після спливу строку позовної давності.

Таким чином, оскільки, як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції дійшли висновку про відмову у стягненні з відповідача 61007,86 грн. основного боргу за пропуском строку позовної давності, колегія суддів вважає, що й у стягненні 21779,81 грн. інфляційних втрати, 8203,47 грн. 3% річних, 42601,04 грн. пені та 4270,55 грн. - 7% штрафу правомірно відмовлено судом.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 04.03.2015 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 04.03.2015 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» на рішення господарського суду міста Києва від 04.03.2015 року у справі № 910/3379/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 04.03.2015 року у справі №910/3379/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/3379/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді Р.В. Федорчук

А.Г. Майданевич

Дата підписання 25.05.2015 року