ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2015 р. Справа № 920/433/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивачів - ОСОБА_1

ОСОБА_2

відповідачів - Конона Д.П.

Антонюка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_5 (вх. № 2772Х/3-11) на ухвалу господарського суду Сумської області від 21.04.2015 р. у справі № 920/433/15

за позовом ОСОБА_5, м. Суми

ОСОБА_6, м. Суми

ОСОБА_7, м. Суми

до Фонду Державного майна України, м. Київ

про скасування наказу Фонду Державного майна України від 2702.2015 р. № 266

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 21.04.2015 р. (суддя Моїсеєнко В.М.) заяву ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 від 10.03.2015р. про забезпечення позову та заяву без дати та номера про уточнення заяви про забезпечення позову залишено без задоволення. Провадження у справі припинено в зв'язку з тим, що спір не підлягає розгляду в господарських судах України.

ОСОБА_5 з зазначеною ухвалою не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та направити дану справу на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Відповідач 25.05.2015 р. надав за вх. № 8161 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги позивача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Припиняючи провадження у справі на п. 1 ст. 80 ГПК України суд першої інстанції зазначив, що даний спір є трудовим, а тому не підлягає вирішенню в господарських судах.

З даним висновком не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Звертаючись до місцевого господарського суду з позовною заявою, позивачі просили скасувати наказ Фонду Державного майна України від 27.02.2015 р. № 266.

Так, позивачі в своїй позовній заяві зазначають, що вони є акціонерами ПАТ "Сумихімпром", зокрема, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 володіють по 3060 шт. простих іменних акцій ( 0,0002%) кожен. Згідно довідки від 10.03.2015р. № 1627 (а.с.50) Держава Україна в особі Фонду державного майна України є власником 99,9953 % іменних цінних паперів ПАТ "Сумихімпром". Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 27.02.2015р. № 266 (а.с.66) припинено контракт № 697 від 01.03.2013р. з керівником виконавчого органу ПАТ "Сумихімпром" Лазаковичем І.В., а також припинено виконання Лазаковичем І.В. повноважень голови правління ПАТ "Сумихімпром".

Позивачі вважають, що так як Фонд державного майна не є єдиним акціонером ПАТ "Сумихімпром", він не має права самостійно приймати рішення щодо припинення повноважень голови правління ПАТ "Сумихімпром", тому відповідач при виданні оскаржуваного наказу порушив вимоги ст.ст. 25, 35 Закону України " Про акціонерні товариства".

Позивачі зазначають, що ухвалою господарського суду Сумської області від 24.10.2011р. порушено провадження по справі № 5021/2509/2011 про банкрутство ПАТ "Сумихімпром", ухвалою суду від 30.10.2012р. по даній справі призначено керуючим санацією ПАТ "Сумихімпром" його керівника - голову правління Лазаковича І.В. відповідно до ст. 53 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Повноваження керуючого санацією - голови правління можуть бути припинені виключно господарським судом у випадках, встановлених ст.17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", тому враховуючи, що повноваження Загальних зборів акціонерів, Наглядової ради ПАТ "Сумихімпром" припинені в силу вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", позивачі вважають, що відповідач не мав повноважень приймати будь-яких рішень. Позивачі також вважають, що у відповідності до вимог п.8 ст.52 Закону України "Про акціонерні товариства", п.п.7, п.10.3 Статуту ПАТ "Сумихімпром" обрання та припинення повноважень голови і членів правління є виключно компетенцією Наглядової ради ПАТ "Сумихімпром". Позивачі в своїй позовній заяві зазначають, що даний спір підлягає розгляду в господарських судах України відповідно до вимог ст.16 ГПК України та п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів".

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі посилались на порушення відповідачем їхніх прав як акціонерів ПАТ «Сумихімпром», які надані їм відповідно до ЗУ «Про акціонерні товариства» та Статуту ПАТ «Сумихімпром», шляхом порушення відповідачем порядку прийняття рішення, щодо зміни керівника підприємства, визначеного ЗУ «Про акціонерні товариства» та порушення відповідачем норм ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Проте, господарський суд Сумської області, в порушення норм процесуального права, припинив провадження на підставі п. 1 ст. 80 ГПК зазначивши, що даний спір є трудовим, а тому підпадає під цивільну юрисдикцію.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про те, що даний спір не є трудовим спором та не може розглядатися в порядку цивільного судочинства з огляду на наступне:

Відповідно до ч.4. ст. 12 ГПК України справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Таким чином, відповідно до диспозиції наведеної норми, ознаками корпоративного спору є:

- суб'єктний склад учасників спору, в тому числі спори між акціонерами господарського товариства;

- характер спору, в тому числі щодо управління товариством, зокрема, призначення керівника.

Аналіз правовідносин, що склалися у даному спорі, свідчить, що він має всі ознаки корпоративного - спір виник між акціонерами товариства з питання призначення керівника даного товариства.

Одночасно колегія суддів зазначає, що даний спір не може бути кваліфікований як трудовий.

Так, чинне законодавство України про працю не розкриває поняття "трудові спори". У сфері трудового права трудові спори - це конфлікти між працівником і власником або між працівниками і роботодавцями із приводу застосування законодавства про працю або встановлення чи зміни умов праці, що розглядаються в установленому законом порядку.

Однак системне тлумачення законодавства дозволяє зробити висновок про те, що трудовий спір - це неврегульовані шляхом безпосередніх переговорів розбіжності між працівником (колективом працівників) та власником підприємства (уповноваженим ним органом) щодо застосування норм трудового законодавства, встановлення нових умов праці або зміна існуючих. Моментом виникнення індивідуального трудового спору є звернення із заявою до відповідного органу, що розглядає таки спори.

Підставою виникнення трудового спору є наявність певного юридичного складу, а саме складного юридичного факту: а) порушення (дійсне чи уявне) однією зі сторін трудового правовідношення суб'єктивного трудового права іншої сторони (або висування однією із сторін вимог про встановлення нових чи зміну існуючих умов праці); б) звернення зацікавленої сторони до відповідного юрисдикційного органу; в) прийняття юрисдикційним органом заяви до розгляду.

Основною причиною трудових спорів є суперечності інтересів працівника та роботодавця, які трансформуються в певні конкретні розбіжності, що і становлять сутність трудового спору.

Відповідно до п.2 та п. 3 ст. 232 Кодексу законів про працю України безпосередньому розглядові в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах підлягають трудові спори працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу; керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Викладене свідчить про те, що даний спір не може бути кваліфікований як трудовий:

- позивачами у даній справі є акціонери товариства, а не сам керівник підприємства або трудовий колектив;

- відповідачем є інший акціонер, а не роботодавець;

- в оскаржуваному наказі не зачіпається питання звільнення керівника та в поданому позові не ставиться питання про поновлення на посаді.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що даний спір є корпоративним.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги необхідність застосування до спірних правовідносин принципу правової визначеності, який, зокрема, полягає у передбачуваності застосування права в конкретній ситуації.

Саме тому у спільному листі Верховного Суду України та Вищого арбітражного суду України від 20.07.95 р. N 01-8/518а "Щодо визначення підвідомчості цивільних справ та господарських спорів" 413 зазначається, що за загальним правилом підвідомчість цивільних справ та господарських спорів визначається законодавчими актами України. Однак у випадках, коли в законодавчих актах підвідомчість спорів визначена нечітко, слід виходити із суб'єктного складу учасників спору. Якщо сторонами у справі є юридичні особи, спір підлягає вирішенню арбітражним судом, за винятком випадків, передбачених законодавством. Якщо в законодавчому акті підвідомчість спорів визначена альтернативно: суду чи господарському суду, або сказано про вирішення спору в судовому порядку, господарському суду слід виходити з суб'єктного складу учасників спору та характеру правовідносин, що визначені ГПК.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що дана справа підвідомча господарському суду.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду Сумської області від 21.04.2015 року по справі № 920/433/15 прийнята з порушеннями норм процесуального права, які є підставою для її скасування.

З огляду на зазначене та керуючись статтями 99, 101, 102, п.2 статті 103, п.4 ч.1 ст.104, ст.ст.105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу господарського суду Сумської області від 21.04.2015 р. у справі № 920/433/15 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Сумської області від 21.04.2015 р. у справі № 920/433/15 - скасувати.

Справу № 920/433/15 передати на розгляд до господарського суду Сумської області.

Повний текст постанови складено 02.06.2015 року.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.