УХВАЛА

про повернення позовної заяви

18.05.2015Справа № 910/12391/15

Суддя Яковенко А.В., розглянувши

позовну заявуФізичної особи-підприємця Головаша Андрія Едуардовича
доПублічного акціонерного товариства «ОТП Банк»
прозобов'язання вчинити дію

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Головаш Андрій Едуардович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про зобов'язання виконати прийняте платіжне доручення №1 від 14.04.2015.

Позовна заява не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з огляду на наступне.

Так, згідно ч.1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" визначено, що мінімальний розмір заробітної плати на 1 січня 2015 складає 1 218,00 гривні.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", ст. 55 ГПК України передбачає визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону. Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Предметом поданого позову є зобов'язання відповідача, у відповідності до укладеного з ним Договору про відкриття рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування та надання інших банківських послуг №328 від 09.09.2005, перерахувати певну (вказану у платіжному дорученні) суму грошових коштів на поточний картковий рахунок позивача.

Тобто, фактично позивачем подано позов на захист його майнового інтересу, що полягає у відновленні порушеного права на вільне володіння та розпорядження належним позивачу майном, яким, у розумінні статей 177, 190 Цивільного кодексу України, є грошові кошти.

Наведене також підтверджується й тим, що відповідно до статей 32.2 та 32.3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачається сплата банком пені у встановленому законом процентному співвідношенні за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, зазначеного в дорученні клієнта на переказ грошових коштів.

Відтак, в розумінні положень вказаного Закону вимога перерахувати грошові кошти за дорученням клієнта підлягає вартісній оцінці, оскільки саме від розміру такої вартісної оцінки (суми вимоги) обраховуватиметься пеня, яка за своєю правовою природою є майновою санкцією за порушення грошового зобов'язання.

У підпунктах 1.6 та 1.24 пункту 1 вказаного Закону також надано тлумачення, що документом на переказ є, зокрема, паперовий документ, що використовується суб'єктами переказу та їх клієнтами для передачі доручень на переказ коштів, а переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Отже, із наведеного тлумачення також вбачається, що наслідком перерахування грошових коштів (виконання платіжного доручення) буде рух певної конкретної визначеної у дорученні суми грошових коштів, які відповідно можуть бути вартісно оцінені.

Відтак, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про зобов'язання виконати платіжне доручення направлені на захист майнового інтересу позивача та підлягають вартісній оцінці по відношенню до сум грошових коштів, які позивач просить перерахувати, отже такі позовні вимоги є майновими вимогами, і тому судовий збір, відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання даного позову має справлятися у відсотковому співвідношенні до ціни позову, та згідно встановлених законом граничних розмірів.

Більш того, вказана правова позиція стосовно аналогічних правовідносин викладена у постанові Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2014 р. у справі №910/7223/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренус Утиліта" до Публічного акціонерного товариства "Банк ФОРУМ" про зобов'язання виконати умови договору.

Між тим, позивачем до позовної заяви додано квитанцію №57 від 13.05.2015 про сплату судового збору у розмірі 1 218,00 грн., тобто у розмірі меншому ніж передбачено статтею 4 Закону України "Про судовий збір", що є порушення п. 3 ч.1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 2.22 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, заява повертається господарським судом з підстав передбачених ГПК, зокрема пунктом 4 частини першої статті 63. При цьому якщо таке повернення здійснюється у зв'язку з недодержанням заявником вимог закону щодо порядку та/або розміру сплати судового збору, то у відповідній ухвалі господарського суду має бути зазначено правильний порядок сплати та/або розмір судового збору.

Таким чином, заявником не подано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не подано доказів сплати судового збору.

З огляду на викладене, вказана позовна заява і додані до неї документи підлягають поверненню заявникові без розгляду.

Повернення позовної заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку, після усунення вказаних недоліків.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву та додані до неї матеріали повернути заявнику без розгляду.

Суддя А.В. Яковенко