ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року Справа № 915/692/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Васильєвої Л.І. при секретарі судового засідання Цуріці І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго"

/54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40/

до відповідача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1

/АДРЕСА_1/

про стягнення 6728,20 грн.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Левченко О.В., дов. № 01/53-368 від 18.02.2015р.

Від відповідача: не з'явився

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за активну електроенергію у грудні 2014р. та лютому 2015р. в сумі 1964,15 грн., за перевищення договірних величин споживання електричної енергії у листопаді 2014р. та грудні 2014р. в сумі 3997,02 грн., пені в сумі 351,72 грн., три відсотки річних в сумі 28,83 грн., 386,48 грн. - інфляційні.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 24.04.2015 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив наступне.

Між ПАТ «Миколаївобленерго») та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 29.11.2007 року укладено договір № 50/747 про постачання електричної енергії.

На підставі вищевказаного договору позивач у грудні 2014р. та лютому 2015р. відпустив відповідачу активну електричну енергію на суму 9634,19 грн.

Відповідач борг за активну електроенергію сплатив частково, в сумі 7670,04 грн. ((з урахуванням переплати станом на 1 грудня 2014 в сумі 4670,04грн., та оплати 11.12.2014 в сумі 3000грн.).

Таким чином, станом на 17.04.2015 року, заборгованість відповідача по активній електроенергії склала 1964,15грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати боргу за спожиту активну електроенергію, позивачем нараховано йому до сплати 13944,13 грн. пені, 12636,64 грн. інфляційних та 1673,28 грн. - 3% річних.

Згідно до умов додатку № 1а гранична величина споживання електричної енергії відповідача у листопаді, грудні 2014р. склала 4000 кВт.г.

Відповідно до акту про використану електроенергію у листопаді 2014 року, відповідачем фактично спожито 4845 кВт. год., тобто перевищено договірну величну споживання на 845 кВт.год. Таким чином, двократна вартість різниці фактично спожитої і договірної величини у листопаді 2014 року складає 1042,31 грн.

Відповідно до акту про використану електроенергію у грудні 2014 року, відповідачем фактично спожито 6372 кВт. год., тобто перевищено договірну величну споживання на 2372 кВт.год. Таким чином, двократна вартість різниці фактично спожитої і договірної величини у грудні 2014 року складає 2954,71 грн.

Враховуючи наведеним, із посиланням на приписи ст.ст. 526, 625 Цивільного кодексу України та умови договору позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за активну електричну енергію на суму 1964,15 грн., боргу за перевищення договірних величин споживання електроенергії у сумі 3997,02 грн., 13944,13 грн. пені, 12636,64 грн. інфляційних та 1673,28 грн. - 3% річних.

У відповідності зі ст.ст. 64, 77 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду від 24.04.2015р. були направлені на юридичну адресу відповідача. Отже, він вважається належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи.

Відповідач правом, передбаченим ст.59 Господарського процесуального кодексу України щодо надання відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову не скористався, вимоги ухвали господарського суду щодо надання відзиву на позовну заяву та заперечень проти позову не виконав.

Згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Між ПАТ «Миколаївобленерго» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 29.11.2007 року укладено договір № 50/747 про постачання електричної енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Пункт 5.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 № наголошує, що договір є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Розділ 1 укладеного сторонами договору зазначає, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 41 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з п. 2.1. договору, під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.

Відповідно до п.п. 2.2., 2.2.1, 2.2.2 договору постачальник зобов'язався виконувати умови цього договору, постачати споживачу електроенергію в обсягах, визначених цим договором.

Згідно з п. 2.3., п. 2.3.1., п. 2.3.3. договору споживач зобов'язався виконувати умови цього договору; оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 10 «Порядок розрахунків» та № 4 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Пункт 1 додатку № 10 до договору зазначає, що розрахунковим періодом вважається період з 17 числа місяця до також числа наступного місця. Закінчення розрахункового періоду вважається місяць, у якому споживач зобов'язаний надати Постачальнику дані про спожиту електричну енергію. Назва розрахункового періоду співпадає з назвою місяця, у якому цей період закінчується. Покази розрахункових засобів обліку відповідно до переліку об'єктів Споживача і точок комерційного обліку фіксуються Споживачем на звітну дату кожного місяця та оформлюються «Актом про використану електричну енергію» по наведеному у додатку № 4 зразку у 2-х примірниках по одному для кожної сторони. За дату оплати приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника або дата внесення споживачем готівки в касу постачальника.

Пункт 2 додатку № 10 до договору наголошує, що споживач до 3 числа місяця здійснює плановий платіж у сумі вартості 100% заявленого обсягу споживання електричної енергії поточного розрахункового періоду на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. В день надання «Акту про використану електроенергію» Постачальник надає споживачу рахунок на здійснення планових платежів та рахунок вартості фактично спожитої електроенергії.

Пунктом 3 додатку № 10 договору передбачено, що рахунок на оплату за фактично спожиту за розрахунковий період електричну енергію та за перетікання реактивної електроенергії має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня отримання.

Судом встановлено, що позивач на виконання умов договору, у грудні 2014 року та лютому 2015 року включно відпустив відповідачу активної електроенергії на суму 9634,19 грн.

Відповідач борг за активну електроенергію сплатив частково, в сумі 7670,04 грн. (з урахуванням переплати станом на 1 грудня 2014 в сумі 4670,04грн., та оплати 11.12.2014 в сумі 3000грн.).

Таким чином, станом на день подачі позову до суду заборгованість відповідача за спожиту активну електроенергію цілком обґрунтовано складає 1964,15грн.

Відповідно до додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору 44/304 від 22.05.2007р., сторони дійшли згоди про наступне:

- п. 2 встановлено, що споживач самостійно контролює власне електроспоживання, прогнозує обсяги споживання електричної енергії та самостійно сплачує їх з урахуванням попередньої оплати (планових платежів) і роздрібних тарифів, що діють у розрахунковому періоді;

- п. 3 встановлено, що споживач має право не пізніше п'яти робочих днів до закінчення поточного розрахункового періоду звернутися до постачальника із заявою щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії;

- відповідно до п. 5, у разі перевищення договірних величин споживання електроенергії споживач несе відповідальність згідно ст. 26 Закону України «Про електроенергетику».

Згідно до умов додатку № 1а гранична величина споживання відповідача у листопаді, грудні 2014р. склала 4000 кВт.г.

Відповідно до акту про використану електроенергію у листопаді 2014 року відповідачем фактично спожито 4845 кВт. год.

Як внаслідок, відповідачем перевищено договірну величну споживання на 845 кВт.год.

Тобто, двократна вартість різниці фактично спожитої і договірної величини у листопаді 2014 року складає 1042,31 грн.

Договірна величина споживання електричної енергії відповідачу у грудні 2014 року була встановлена на рівні 4000 кВт.год.

Відповідно до акту про використану електроенергію у грудні 2014 року відповідачем фактично спожито 6372 кВт. год.

Як внаслідок, відповідачем перевищено договірну величну споживання на 2372 кВт.год.

Тобто, двократна вартість різниці фактично спожитої і договірної величини у грудні 2014 року складає 2954,71 грн.

Про перевищення договірних величин споживання електричної енергії позивачем складені повідомлення про перевищення договірних величин відповідачем у листопаді 2014 року № 01-13/5738 від 18.11.2014 року та у грудні 2014 року № 01-13/6507 від 18.12.2014 року, які вручено відповідачу в день їх реєстрації, про що свідчать підписи споживача у вказаних повідомленнях.

Рахунок № 50/747/11/1 від 01.12.2014 року за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у листопаді 2014 року на суму 1042,31 грн. було вручено відповідачу особисто 18.11.2014 року, про що свідчить його підпис. Рахунок № 50/747/12/1 від 01.01.2015 року за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у грудні 2014 року на суму 2954,71 грн. було вручено відповідачу особисто 18.12.2014 року, про що свідчить його підпис.

Відповідно до п.6 додатку №10 рахунки на оплату перевищення договірної величини споживання електричної енергії мають бути оплачені відповідачем протягом 5 операційних днів з дня отримання.

Проте обов'язок щодо сплати спожитої електроенергії відповідачем був не виконаний та вартість спожитої електроенергії в загальному розмірі не сплачена.

Отже, заборгованість відповідача за перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунком позивача цілком обґрунтовано складає 3997,02 грн.

Припис ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ст. ст. 525, 526, 629, Цивільного кодексу України встановлюють , що договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.2.1 договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених п.п. 2.3.3-2.3.4 цього договору з порушенням термінів, визначених додатком № 10 "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 3 % річних та індекс інфляції.

За невиконання належним чином грошових зобов'язань згідно з вимогами діючого законодавства України у встановлений строк, за розрахунком позивача боржнику цілком обґрунтовано нараховано до стягнення 3% річних в розмірі - 28,83 грн., індекс інфляції в розмірі - 386,48 грн., пеню в розмірі - 351,72 грн.

Частина 1 ст. 15 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Відповідач не спростував вимоги позивача, не надав суду відповідні докази, які свідчать про відсутність заборгованості перед кредитором за договірними зобов'язаннями.

В спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи діючого законодавства, в зв'язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги, заявлені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, матеріалами справи підтверджені, та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 32-33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 /АДРЕСА_1, ЄДРПОУ НОМЕР_1/ на користь Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго" /вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв, 54017, / 1964,15 грн. - заборгованість за спожиту активну електроенергію у грудні 2014 року та лютому 2015 року; 3997,02 грн. - заборгованість за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у листопаді 2014 року та грудні 2014 року на р/р 01 у МОУ AT «Ощадбанк», МФО 326461, код 23399393.

Видати наказ.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 /АДРЕСА_1, ЄДРПОУ НОМЕР_1/ на користь Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» /вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв, 54017, / 351,72 грн. - пені; 28,83 грн. - три проценти річних від суми заборгованості; 386,48 грн. - інфляційних; 1827,00 грн. судових витрат на поточний рахунок № 0060 у МФ РУ ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 326610, .

Видати наказ.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.I. Васильєва

Повний текст рішення складено та підписано 02.06.2015 р.