ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" червня 2015 р.Справа № 924/595/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Димбовський В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом приватного підприємства „МВМ-13", с. Судилків, Шепетівського району

до державного підприємства „Хмельницька обласна служба єдиного замовника", м. Хмельницький

про стягнення 20868,00 грн. - основного боргу, 186,95 грн. - 3% річних, 4233,96 грн. - інфляційних втрат, 2274,61 грн. - пені, 1460,76 грн. - штрафу

За участю представників сторін:

від позивача: Васильченко В.О. - за довіреністю №39/10 від 29.04.2015р.

від відповідача: Самбольська А.Г. - за довіреністю №34 від 25.03.2015р.

У судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення (вступна та резолютивна частини) проголошено 08.06.2015р., оскільки у судовому засіданні оголошувалась перерва.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу в розмірі 23360,40 грн. В обгрунтування позовних вимог посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору №370 на виконання підрядних робіт від 01.12.2014р. щодо проведення оплати за виконані роботи.

Під час розгляду справи представником позивача була подана заява, згідно якої позивач заявив, крім основного боргу в розмірі 23360,40 грн., ще й 209,28 грн. - 3% річних, 4739,65 грн. - інфляційних втрат, 2546,28 грн. - пені, 1635,23 грн. - штрафу.

Нарахування штрафу та пені заявлено з посиланням на ч. 2 ст. 231 ГК України, а 3% річних та інфляційних з посиланням на ст. 625 ЦК України.

Заява розцінена судом як зміна предмета позову, розглянута та прийнята згідно ст. 22 ГПК України у судовому засіданні 30.04.2015р., що відображено в ухвалі від 30.04.2015р.

У подальшому, 02.06.2015р. представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача 11904,56 грн. - основного боргу, 186,95 грн. - 3% річних, 4233,96 грн. - інфляційних втрат, 2274,61 грн. - пені, 1460,76 грн. - штрафу. У частині стягнення з відповідача 8963,44 грн. основного боргу провадження у справі просить припинити на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Обгрунтував заяву тим, що під час підготовки позову допущено опечатку та невірно вказано вартість виконаних робіт, замість 20868,00 грн. зазначена сума 23360,40 грн. З огляду на зменшення основної суми боргу - відповідно відбувається зменшення сум штрафних санкцій (пені, штрафу), 3% річних та індексів інфляції. Припинення провадження в частині суми основного боргу обгрунтовує частковою оплатою виконаних робіт після подання позову.

Заява про зменшення розміру позовних вимог розглянута та прийнята згідно ст. 22 ГПК України у судовому засіданні 02.06.2015р., що відображено в протоколі судового засідання.

Відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні.

В обгрунтування своєї позиції посилається на наступне: на підставі Постанови КМ України від 19.01.2011р. №52 „Про затвердження порядку та умов надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання вулиць та доріг комунальної власності у населених пунктах", Рішення сесії Хмельницької обласної ради №1-20/2014 від 14.02.2014р. „Про обласний бюджет на 2014 рік" та відповідно до Розпорядження Хмельницької облдержадміністрації №104/2014-р від 26.03.2014р. „Про затвердження переліку об'єктів фінансування яких проводиться за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету обласному бюджету на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання вулиць та доріг комунальної власності у населених пунктах області" ДП „Хмельницька обласна служба єдиного замовника" було визнано замовником з виконання робіт по реконструкції та ремонту вулиць та доріг комунальної власності у населених пунктах області. На даній підставі між позивачем та відповідачем було укладено договір на виконання робіт з капітального ремонту проїзду Набережного на ділянці від вул. Острозька до вул. Івана Котляревського м. Славута Хмельницької області. Юридичні та фінансові зобов'язання за вказаним договором та актом виконаних робіт №63 були зареєстровані в органах державної казначейської служби, проте, у зв'язку із відсутністю технічних лімітів не були оплачені.

Посилається на п. 6.1 та п. 6.3 договору, якими передбачено, що замовник здійснює оплату за виконані роботи, після виконання технічного нагляду на підставі акту приймання виконаних підрядних робіт, підписаного уповноваженими представниками сторін. Оплата виконаних робіт здійснюється по мірі надходження коштів з обласного бюджету.

Вказує, що фінансування робіт здійснювалось за рахунок коштів передбачених відповідними бюджетними програмами, а власних коштів у замовника на погашення бюджетного зобов'язання не закладено, та оскільки в договорі зазначено, зокрема в п. 6.3. - що у разі затримки бюджетного фінансування не з вини замовника, оплата за виконані роботи здійснюється протягом десяти банківських днів з дати отримання замовником бюджетного фінансування на свій реєстраційний рахунок.

На думку відповідача, підстав для нарахування штрафу, пені, 3% річних та індексування нарахованих сум, не має. Також, повідомляє, що на підставі наказу управління житлово-комунального господарства Хмельницької облдержадміністрації від 24.04.2015р. №15-н „Про затвердження переліку об'єктів капітального та поточного ремонту вулиць та доріг комунальної власності у населених пунктах області, роботи на яких були виконані у 2014 році" в межах виділених коштів, замовником проведено оплату за виконані роботи з капітального ремонту проїзду Набережного на ділянці від вул. Острозька до вул. Івана Котляревського м. Славута Хмельницької області на суму 8963,44 грн.

У додаткових поясненнях позивач навів свої міркування стосовно заперечень відповідача та зазначив, що бюджетне фінансування не може бути необхідною умовою (підставою) виникнення господарського зобов'язання замовника з оплати виконаних робіт, а його відсутність або неотримання коштів від третіх осіб, які не є сторонами договору не можуть бути підставою для звільнення відповідача від оплати підрядних робіт.

Відмічає, що виконання замовником зобов'язання із оплати виконаних робіт у договорі не зазначено конкретної дати або календарного строку, а здійснення бюджетного фінансування за жодних обставин не може бути визнано подією, яка має неминуче настати. Натомість, строк виконання вказаного зобов'язання визначається наступним чином: згідно п. 6.1 договору, замовник здійснює оплату за виконані роботи, після виконання технічного нагляду на підставі акту приймання виконаних підрядних робіт підписаного уповноваженими представниками сторін. Відповідно до ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Згідно ст.854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк. Дана норма кореспондує положенням ч.4.ст.879 ЦК України, відповідно до вимог якої оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Отже, робить висновок, як умовами договору, так і вимогами чинного законодавства (спеціальною нормою права) визначено момент виникнення обов'язку замовника оплатити виконані роботи, а саме - з дати підписання акту виконаних робіт.

Присутній у судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з урахуванням поданих раніше заяв.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача підтримав подані раніше заперечення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив:

01.12.2014р. державне підприємство „Хмельницька обласна служба єдиного замовника", м. Хмельницький (замовник) уклав з приватним підприємством „МВМ-13", с. Судилків, Шепетівського району (підрядник) договір на виконання підрядних робіт №370, предметом якого є виконання робіт по капітальному ремонту проїзду Набережного на ділянці від вул. Острозька до вул. Івана Котляревського м. Славута Хмельницької області (п. 1.1).

Згідно п. 8.2 договору, замовник зобов'язався оплатити виконані роботи.

Порядок розрахунків сторони обумовили у розділі 6 договору (із змінами, внесеними додатковим договором №1), зокрема, згідно п. п. 6.1, 6.2, 6.3 замовник здійснює оплату за виконані роботи, після виконання технічного нагляду на підставі акту приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в, КБ-3), підписаного уповноваженими представниками сторін. Оплата виконаних робіт здійснюється по мірі надходження коштів з обласного бюджету. Кінцеві розрахунки за виконані роботи здійснюються після виконання всього об'єму робіт, передбачених кошторисною документацією. У разі затримки бюджетного фінансування не з вини замовника, оплата за виконані роботи здійснюється протягом десяти банківських днів з дати отримання замовником бюджетного фінансування на свій реєстраційний рахунок, а у разі зміни бюджетного фінансування замовник письмово повідомляє про це підрядника, який зобов'язаний негайно призупинити роботи з моменту отримання повідомлення.

На виконання умов договору позивачем виконано роботи на суму 20868,00 грн., про що свідчить підписаний сторонами 30.12.2014р. акт №63 приймання виконаних будівельних poбіт форми КБ-2в, та довідка про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 за грудень 2014 року.

Натомість, відповідач свої зобов'язання з оплати прийнятих робіт не виконав.

19.01.2015р. позивачем відповідачу надіслано претензію №22 про сплату боргу.

У відповідь на претензію відповідач, посилаючись на п.п. 6.1, 6.3 договору, повідомив, що ним було надано до органів державної казначейської служи всі необхідні документи для реєстрації та проплати, проте, у зв'язку з відсутністю технічних лімітів, оплата не була проведена. Одночасно, відповідач повідомив, що за наявності фінансування у 2015 році роботи будуть проплочені.

13.05.2015р. позивачем було оплачено частину боргу в сумі 8963,44 грн., про що свідчить платіжне доручення №171.

У зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань позивач нарахував відповідачу, на підставі ст. 625 ЦК України, 186,95 грн. - 3% річних (01.01.2015р. - 20.04.2015р.), 4233,96 грн. - інфляційних втрат (січень 2015 року - березень 2015 року), а з посиланням на ч. 2 ст. 231 ГК України, 2274,61 грн. - пені (01.01.2015р.-20.04.2015р.) та 1460,76 грн. - штрафу (7%).

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

У відповідності до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Укладений між сторонами правочин, з якого виникли взаємні права та обов'язки, за своїм змістом і правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання статтями 837-864 Цивільного кодексу України.

Частина 1 статті 837 ЦК України визначає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За приписами частини 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Наявні матеріали справи свідчать про те, що позивач свої зобов'язання за договором стосовно виконання робіт по капітальному ремонту проїзду Набережного на ділянці від вул. Острозька до вул. Івана Котляревського м. Славута Хмельницької області виконав у повному обсязі, приймання-передачу робіт оформлено відповідним актом та довідкою про вартість робіт, які підписано та скріплено печатками сторін.

Строк виконання зобов'язань з оплати виконаних робіт за грудень 2013 року настав 30.12.2014р. Суд виходив з того, що у договорі сторони погодили оплату виконаних робіт на підставі акту приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в, КБ-3), підписаного уповноваженими представниками сторін. При цьому сторони обумовили, що кінцеві розрахунки за виконані роботи здійснюються після виконання всього об'єму робіт, передбачених кошторисною документацією.

Наявні у справі акт приймання виконаних робіт за грудень 2014 року та довідка про вартість виконаних робіт підписані 30.12.2014р. Згідно пояснень сторін виконано весь об'єм робіт, який передбачався. Отже, враховуючи приписи частини 1 ст. 854 ЦК України та п. 6.2 договору №370 від 01.12.2014р., строк виконання зобов'язань з оплати виконаних робіт за грудень 2013 року настав 30.12.2014р.

Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, оплату робіт у повному обсязі не здійснив. Частково борг відповідачем погашено лише під час розгляду справи. Факт неналежного виконання договірних обов'язків підтверджується матеріалами справи. Отже, відповідач є боржником, що прострочив виконання грошового зобов'язання, і у нього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

З огляду на ті обставини, що частину основного боргу в сумі 8963,44 грн. відповідачем сплачено під час розгляду справи, в цій частині провадження у справі підлягає припиненню згідно п. 1-1 ст. 80 ГПК України, а в частині стягнення основного боргу в сумі 11904,56 грн. підлягає задоволенню.

Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування до уваги не приймається, з огляду на те, що це не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплати відповідних робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати замовник мав право та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати.

До того ж, згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання. Крім того, наявність чи відсутність бюджетного фінансування не залежить від волі та дій позивача, що порушує його право на отримання коштів за виконані по договору роботи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. №11/446, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі „Терен ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р., в постанові Вищого господарського суду України від 17.02.2015р. у справі №916/2462/14.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення штрафу та пені, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Частина 2 ст. 231 Господарського кодексу України визначає, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Водночас, у п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р. визначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Відтак, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості за виконані роботи, що є грошовим зобов'язанням, яке полягає в оплаті вартості виконаних робіт, а також приймаючи до уваги те, що договором сторони не передбачили застосування штрафних санкцій у вигляді штрафу та пені за порушення строків оплати робіт, вимоги позивача щодо стягнення штрафу та пені є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р.

Згідно зазначеного листа, а також Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення заборгованості. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд погоджується з даними нарахуваннями.

Приймаючи до уваги викладене вище, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення 11904,56 грн. - основного боргу, 186,95 грн. - 3% річних та 4233,96 грн. - інфляційних втрат.

У позові в частині стягнення з відповідача 2274,61 грн. - пені та 1460,76 грн. - штрафу належить відмовити, а в частині стягнення з відповідача 8963,44 грн. - основного боргу провадження у справі припинити.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру обгруновано заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов приватного підприємства „МВМ-13", с. Судилків, Шепетівського району до державного підприємства „Хмельницька обласна служба єдиного замовника", м. Хмельницький про стягнення 20868,00 грн. - основного боргу, 186,95 грн. - 3% річних, 4233,96 грн. - інфляційних втрат, 2274,61 грн. - пені, 1460,76 грн. - штрафу задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства „Хмельницька обласна служба єдиного замовника" (м. Хмельницький, вул. Героїв Майдану, 36, офіс 29; код 37098303) на користь приватного підприємства „МВМ-13" (Шепетівський район, с. Судилків, вул. Білокриницька, 4; код 14149378) 11904,56 грн. (одинадцять тисяч дев'ятсот чотири гривні 56 коп.) - основного боргу, 186,95 грн. (сто вісімдесят шість гривень 95 коп.) - 3% річних, 4233,96 грн. (чотири тисячі двісті тридцять три гривні 96 коп.) - інфляційних втрат, 1591,87 грн. (одну тисячу п'ятсот дев'яносто одну гривню 87 коп.) - витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У позові в частині стягнення з відповідача 2274,61 грн. - пені та 1460,76 грн. - штрафу відмовити.

У позові в частині стягнення з відповідача 8963,44 грн. - основного боргу провадження у справі припинити.

Повне рішення складено 09 червня 2015 року.

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 3 примірника:

1 - до справи,

2 - позивачу,

3 - відповідачу .