РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2015Справа №910/5065/15-г

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕР ТІ-ГРУП"

до Управління освіти Печерської районної в м Києві державної адміністрації

про зобов'язання вчинити дію та стягнення 71 306,38 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Орлова О.В. - представник за довіреністю № 05/72-365 від 24.02.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕР ТІ-ГРУП" до Управління освіти Печерської районної в м Києві державної адміністрації" про зобов'язання вчинити дію та стягнення 71 306,38 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами був укладений договір про закупівлю послуг за державні кошти № 15/13-ТО від 26.02.2013 року.

Відповідно до п. 2.1. цього договору виконавець (позивач) зобов'язується надати замовнику (відповідачеві) послуги, зазначені в п. 2.2. договору, а замовник - прийняти та оплатити такі послуги.

П. 2.2. договору встановлено, що найменування послуг: 33.19.10 ремонтування іншого устаткування. Орієнтовний об'єм закупівлі - 149 651.9 кв. м.

11.12.2013 року між позивачем та відповідачем підписана додаткова угода № 1 до договору, якою внесені зміни до договору в частину коригування вартості договору. Позивач надав послуги в повному об'ємі. На загальну суму 76 409,10 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами надання послуг № 4 від 31.01.2013 року, № 61 від 02.09. 2013 року та № 83 від 12.12.2013 року.

Позивачем була виявлена описка в додатковій угоді, а саме в сумі зменшення вартості до 76 225,23 грн.

Таким чином, позивач неодноразово намагався підписати додаткову угоду в редакції з виправлення вказаної помилки, однак відповідач додаткову угоду не підписав.

Відповідач частково виконав зобов'язання за договором та оплатив 24 017,41 грн. з ПДВ. Таким чином, станом на 12.02.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 52 391,69 грн.

Також позивач нарахував відповідачеві за несвоєчасне виконання умов договору інфляційні втрати в сумі 13 029,59 грн., 3 % річних у сумі 1 705.24 грн., пеню у сумі 4 179,86 грн.

Таким чином, позивач просить зобов'язати підписати відповідача додаткову угоду № 1 від 11.12.2013 року в новій редакції, та стягнути вище перераховані кошти.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 05.03.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.03.2015 року.

Представник відповідача в судове засідання 30.03.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 05.03.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 013, але 30.03.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Суд задовольнив клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 30.03.2015 року розгляд справи відкладено на 12.05.2015 року.

У судове засідання 12.05.2015 року з'явились представники сторін. Представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої повідомив про сплату основної заборгованості відповідачем в розмірі 52 391,69 грн.

В судовому засіданні 12.05.2015 року оголошено перерву до 25.05.2015 року.

У судове засідання 25.05.2015 року представник позивача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 12.05.2015 року, але 25.05.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання з'явився та подав додаткові докази по справі та виніс клопотання позивача про відкладення розгляду справи на розсуд суду.

Суд відмовив у задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи, у зв'язку із необґрунтованістю.

Представника відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між позивачем та відповідачем був укладений договір про закупівлю послуг за державні кошти № 15/13-ТО від 26.02.2013 року.

Відповідно до п. 2.1. цього договору виконавець (позивач) зобов'язується надати замовнику (відповідачеві) послуги, зазначені в п. 2.2. договору, а замовник - прийняти та оплатити такі послуги.

П. 2.2. договору встановлено, що найменування послуг: 33.19.10 ремонтування іншого устаткування. Орієнтовний об'єм закупівлі - 149 651.9 кв. м.

Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

11.12.2013 року між позивачем та відповідачем підписана додаткова угода № 1 до договору, якою внесені зміни до договору в частині коригування вартості договору. Позивач надав послуги в повному об'ємі. На загальну суму 76 409,10 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами надання послуг № 4 від 31.01.2013 року, № 61 від 02.09. 2013 року та № 83 від 12.12.2013 року.

Згідно з статтею 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідач частково виконав зобов'язання за договором та оплатив 24 017,41 грн. з ПДВ. Таким чином, станом на 12.02.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становила 52 391,69 грн.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином..

Згідно з ч.1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В процесі розгляду справи позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої повідомив про сплату відповідачем основної заборгованості в процесі розгляду справи в розмірі 52 391,69 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 582 від 03.03.2015 року на суму 22 691,70 грн. та № 647 від 15.04.2015 року на суму 29 699,99 грн.

Також позивач зазначає, що позивачем була виявлена описка в додатковій угоді від 11.12.2013 року № 1 до договору, якою внесені зміни до договору в частину коригування вартості договору, а саме в сумі зменшення вартості до 76 225,23 грн.

Позивач намагався підписати додаткову угоду в редакції з виправлення вказаної помилки, однак відповідач додаткову угоду не підписав. Вказане підтверджується претензією від 11.09.2014 року, яка отримана представником відповідача 12.09.2014 року з вимогою підписати вказану додаткову угоду та доданий підписаний позивачем екземпляр цієї угоди.

На підставі викладеного вище позивач просить зобов'язати відповідача підписати додаткову угоду № 1 від 11.12.2013 року в новій редакції з урахуванням технічної помилки.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Згідно вимог статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Позивачем не надано належних доказів та відсутнє нормативно-правове обґрунтування для зобов'язання відповідача підписати вказану додаткову угоду, з урахуванням того, що договір виконано сторонами.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача підписати додаткову угоду від 11.12.2013 року № 1 до договору в новій редакції, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань за договором позивач нарахував відповідачеві за несвоєчасне виконання умов договору інфляційні втрати в сумі 13 029,59 грн., 3 % річних у сумі 1 705.24 грн., пеню у сумі 4 179,86 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Преамбула Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання» передбачає, що Цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 4.15. договору у разі порушення термінів надання послуг, передбачених п. 4.1. цього договору, виконавець виплачує замовнику пеню у розмірі 0,05 % від вартості даного договору за кожний день прострочення.

Оскільки, між сторонами було укладено договір № 15/13-ТО від 26.02.2013 року, яким не передбачено відповідальність відповідача в разі несплати коштів, а відповідно до діючого законодавства пеня сплачується в розмірі, що передбачена згодою сторін, тому, вимога позивача щодо стягнення пені в у сумі 4 179,86 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 3.5. договору передбачено, що розрахунки з виконавцем здійснюються за кошторисним призначенням та надходженням коштів на рахунки замовника на підставі п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України та ст. 49 Бюджетного кодексу України на умовах відстрочки платежу до 30 днів. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за надані послуги здійснюються протягом трьох банківських днів з дати отримання замовником бюджетного призначення на фінансування послуг на свій реєстраційний рахунок.

Також до відзиву, окрім платіжних доручень про оплату заборгованості додані копії виписок по рахунках про надходження коштів для цілей договору 27.02.2015 року та 06.04.2015 року, оскільки платіжні доручення № 582 проведено банком 03.03.2015 року на суму 22 691,70 грн. та № 647 проведено банком 15.04.2015 року на суму 29 699,99 грн. здійснені в межах 3 банківських днів (як передбачено п. 3.5. договору) не відбулось прострочення виконання зобов'язань.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 13 029,59 грн., 3 % річних у сумі 1 705.24 грн., не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49 ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 03.06.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий