ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015 р. Справа №917/935/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочний дім", вул.Харківська, 1-В, м.Павлоград, Дніпропетровська область, 51400

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозовський молочний завод", вул.Будька, 45А, м.Гадяч, Полтавська область, 37300

про стягнення грошових коштів у розмірі 344 839,28 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники сторін:

від позивача: Кузовлєва А. Ю., дов. № 93 від 13.03.2015 р.,

від відповідача: не з"явився

Розглядається позовна заява про стягнення заборгованості за договором поставки № 19/13 від 17.01.2013 р. у розмірі 344 839,28 грн.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена.

В судове засідання 03.06.2015р. позивач надав розрахунок заборгованості (вх. № 8188 від 03.06.2015р.).

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням наведеним у позовній заяві.

Відповідач представництво у судове засідання не забезпечив. Останній відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань, про що свідчать матеріали справи.

Відповідно до пп. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, відсутність клопотання щодо продовження строку вирішення спору, суд не оцінює вказану обставину як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд, встановив:

17 січня 2013 року між ТОВ «МОЛОЧНИЙ ДІМ» (далі по тексту - Позивач, постачальник) та ТОВ «ЛОЗІВСЬКИЙ МОЛОЧНИЙ ЗАВОД» (далі по тексту - Відповідач, покупець) був укладений договір поставки №19/13 (далі - Договір).

Умовами договору визначено, зокрема, наступне:

- У порядку та на умовах визначених цим Договором, Постачальник зобов'язується систематично передавати у власність Покупця молочну сировину (молоко пастеризоване), далі за текстом - молоко, а Покупець зобов'язується приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим Договором. 1.2. Кількість молока зазначається у Спеціалізованій товарній - накладній на перевезення молочної сировини за Формою-1 ТН (МС) затвердженою Наказом Міністерства аграрної політики України № 176 від 01 липня 200.2 року (далі за текстом - Товарна накладна), ціна - у Протоколах погодження цін (Додаток №1). які після погодження у порядку передбаченому цим Договором), належного оформлення та підписання Сторонами, є невід ємною частиною даного Договору (п.1.1);

- Постачальник зобов'язаний передати Покупцю молоко протягом 2 (двох) календарних днів з моменту здійснення Покупцем його попередньої оплати, в порядку передбаченому п. 5.4. цього Договору, на умовах: 2.1.1. Постачальник здійснює доставку молока власними силами та за власний рахунок, на умовах DAP (Інкотермс 2010) - склад Покупця, що знаходиться за адресою: 64600. Харківська обл., м. Лозова, вул. Червоногвардійська, 45 А (п.2.1);

- Покупець зобов'язаний проводити оплату придбаного молока, за цінами визначеними сторонами у Додатку №1 (п.4.2.3.);

- Ціна на молоко встановлюється в національній валюті України - гривні, та погоджується Сторонами шляхом підписання Протоколу погодження цін (Додаток №1), який є невід'ємною частиною цього Договору (п.5.1);

- Покупець здійснює оплату молока у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на умовах 100% попередньої оплати (п.5.4);

- Даний Договір набирає чинності з дати підписання Сторонами та діє до 31 грудня 2013 року (п.10.1);

- Усі зміни і доповнення до цього Договору можуть бути внесенні тільки за згодою Сторін, шляхом підписання додаткових угод. Зміни і доповнення набирають чинності з моменту підписання Додаткової угоди уповноваженими представниками Сторін (п.10.2).

Згідно Протоколу погодження цін (Додаток №1) від 17 січня 2013р. сторони домовилися встановити наступну планову закупівельну ціна на 1 тонну молока - 4350,00 грн.;

Згідно Протоколу погодження цін (Додаток №1) від 29 жовтня 2014р. сторони домовилися встановити наступну планову закупівельну ціна на 1 кг молока - 5,10 грн.;

Згідно додаткової угоди від 26.12.2013р. сторони домовилися, що Договір набирає чинності з дати підписання Сторонами та діє до 31 грудня 2014 року.

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору за період з 01 листопада 2014 року по 01 грудня 2014 року (включно) ним були здійснені наступні поставки молока:

- відповідно видаткової накладної № 2720 від 01 листопада 2014 року - на суму 109844,81 гривень;

- відповідно видаткової накладної № 2734 від 03 листопада 2014 року - на суму 112562,10 гривень;

- відповідно видаткової накладної № 2762 від 05 листопада 2014 року - на суму 62837,39 гривень;

- відповідно видаткової накладної № 2763 від 07 листопада 2014 року - на суму 63674,48 гривень;

- відповідно видаткової накладної № 2764 від 09 листопада 2014 року - на суму 54543.45 гривень;

- відповідно видаткової накладної № 2786 від 11 листопада 2014 року - на суму 64070,18 гривень;

- відповідно видаткової накладної № 2805 від 13 листопада 2014 року - на суму 60486,31 гривень;

- відповідно видаткової накладної № 2819 від 15 листопада 2014 року - на суму 64741,37 гривень;

- відповідно видаткової накладної № 2820 від 17 листопада 2014 року - на суму 65921,75 гривень;

- відповідно видаткової накладної № 2858 від 19 листопада 2014 року - на суму 65490,50 гривень;

- відповідно видаткової накладної № 2860 від 21 листопада 2014 року - на суму 65470,57 гривень;

- відповідно видаткової накладної № 2862 від 23 листопада 2014 року - на суму 64089,22 гривень;

- відповідно видаткової накладної № 2885 від 25 листопада 2014 року - на суму 62888.46 гривень;

- відповідно видаткової накладної № 2917 від 27 листопада 2014 року - на суму 68680,11 гривень;

- відповідно видаткової накладної № 2918 від 29 листопада 2014 року - на суму 62689,62 гривень;

- відповідно видаткової накладної № 2984 від 1 грудня 2014 року - на суму 64706,63 гривень.

Оригінали видаткових накладних оглянуті в судом у засіданні, копії долучені до матеріалів справи. Всі перелічені видаткові накладні підписані представниками обох сторін та скріплені їх печатками.

Всього на виконання умов договору позивач здійснив поставку молока на загальну суму 1112696,95 гривень.

Позивач вказує, що Відповідачем частково здійснена оплата отриманого ним товару. Зокрема, в підтвердження часткової проплати відповідачем вартості товару позивач надав довідку філії "КІБ" ПАТ "Креді агріколь банк" по рахунку за період з 01.11.2014 року по 19.03.2015 року, в якій відображено що від відповідача на поточний рахунок позивача перераховані кошти у розмірі 762 500 грн. Крім того, позивач вказує, що відповідачем по накладній про повернення товару №273 від 07.12.2014 року повернуто позивачу товар на суму 5357,67 гривень.

Станом на 22 квітня 2015р. позивач, враховуючи повернення грошових коштів по накладній про повернення товару №273 від 07.12.2014 року та часткової сплати вартості отриманого товару в розмірі 767857,67 гривень, визначив заборгованість відповідача в сумі344839,28 гривень.

24.03.2015 року позивач в порядку ст.530 Цивільного кодексу України, направив Відповідачу вимогу про сплату грошових коштів в суми 344839,28 гривень, до якої додав рахунок на оплату та акт звірки розрахунків. Вказана вимога була отримана Відповідачем, 03 квітня 2015 року (копія вимоги та повідомлення про вручення додані до позовної заяви).

Позивач вказує, що відповідачем заборгованість погашена не була, тому вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача 344839,28 гривень.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору поставки № 19/13 від 17.01.2013 р., кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки та купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного Кодексу України).

За приписами ст. 692, ст. 693 Цивільного Кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

В свою чергу, ст. 538 Цивільного Кодексу України визначає, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за Договором поставки № 19/13 від 17.01.2013 р. в частині поставки відповідачу продукції на підставі видаткових накладних.

В свою чергу, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором поставки № 19/13 від 17.01.2013 р. оплатив не повну вартість товару.

Факт отримання товару від позивача за вказаними видатковими накладними відповідач не спростовував.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 344 839,28 грн. заборгованості підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозовський молочний завод", вул.Будька, 45А, м.Гадяч, Полтавська область, 37300 (п/р 037 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 30023, ідентифікаційний код 35294028) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочний дім", вул.Харківська, 1-В, м.Павлоград, Дніпропетровська область, 51400 (п/р 6000 в ПАТ "Креді Агріколь Банк", МФО 300379, ідентифікаційний код 31770165) 344 839,28 грн. боргу та 6896,79 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено _____________

Суддя О. А. Киричук