ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року Справа № 910/22340/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Карабаня В.Я.,

суддів Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

Ковтонюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"
на рішеннягосподарського суду міста Києва від 01.12.2014 р. (суддя Спичак О.М.)
та на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 р. (судд: Отрюх Б.В., Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.)
у справі№910/22340/14 господарського суду міста Києва
за позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"
доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Кривородько Олександр Юрійович
простягнення 50 000 грн. 00 коп.
за участю представників:
від позивача Рудюк В.М., довіреність №ГО-14/248 від 19.12.2014 р.
від відповідачане з'явились
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачане з'явились

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 р. Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" (далі - ПрАТ "Страхова група "ТАС") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (далі - ПрАТ "Страхова компанія "Провідна"), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Кривородька Олександра Юрійовича про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 50 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що, на думку позивача, до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.12.2014 р. у справі №910/22340/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 р., у позові відмовлено повністю.

Приймаючи вказані судові рішення, господарські суди попередніх інстанцій виходили з недоведеності вини третьої особи у настанні страхового випадку.

Не погодившись з прийнятими судовими актами, ПрАТ "Страхова група "ТАС" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 р., постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 р. та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Скаржник, зокрема, вважає, що не притягнення судом учасника дорожньо-транспортної пригоди до відповідальності за її скоєння не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

Розпорядженням В. о. секретаря четвертої судової палати №05-05/669 від 28.05.2015 р., у зв'язку з відпусткою судді Ковтонюк Л.В., для вирішення питання про прийняття до провадження або повернення касаційної скарги ПрАТ "Страхова група "ТАС" на рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 р. та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 р. у справі №910/22340/14 сформовано колегію суддів Вищого господарського суду України в наступному складі: суддя Карабань В.Я. - головуючий, судді Дерепа В.І., Ємельянов А.С.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 28.05.2015 р. касаційну скаргу ПрАТ "Страхова група "ТАС" прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 08.06.2015 р.

Розпорядженням Секретаря четвертої судової палати №05-05/712 від 08.06.2015 р., у зв'язку з виходом з відпустки судді Ковтонюк Л.В., для розгляду касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 р. та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 р. у справі №910/22340/14 сформовано колегію суддів Вищого господарського суду України в такому складі: суддя Карабань В.Я. - головуючий, судді Ємельянов А.С., Ковтонюк Л.В.

До початку судового розгляду відповідач скористався правом, наданим йому ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та подав відзив на касаційну скаргу, в якому заперечив проти її задоволення.

У судове засідання 08.06.2015 р. з'явився представник позивача.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з,явились, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

З врахуванням вищенаведеного, судова колегія приходить до висновку про можливість розгляду касаційної скарги без участі представників відповідача та третьої особи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в касаційній скарзі, просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 р., постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 р. та передати справу на новий розгляд.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши правильність застосування місцевим та апеляційним господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Предметом судового розгляду у справі №910/22340/14 є позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн. 00 коп.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 21.12.2012 р. на дорозі Р-47 Херсон-Нова Каховка - Генічеськ (47 км. 200 м.) сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Toyota Corolla", реєстраційний номер 17903 ЕК, (водій транспортного засобу - Кривородько Олександр Юрійович), автомобіля "Chevrolet Lacetti", реєстраційний номер АІ 2975 ЕК (водій транспортного засобу - Скляренко Олександр Анатолійович) та вантажного автомобіля DAF 95, реєстраційний номер АЕ 1667 СР (водій транспортного засобу - Чаглій Руслан Іванович).

За таких обставин, на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №ВВ/21 А0302299 від 22.10.2012 р., укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперіал-Транс", страхувальник звернувся до ПрАТ "Страхова група "ТАС" із заявою про настання події (КАСКО) за участю автомобіля "Chevrolet Lacetti" реєстраційний номер АІ 2975 ЕК.

В подальшому, Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперіал-Транс" було подано заяву про виплату страхового відшкодування, у зв'язку з пошкодженням автомобіля "Chevrolet Lacetti", реєстраційний номер АІ 2975 ЕК, під час вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження №16-13 від 22.01.2013 р. вартість матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля "Chevrolet Lacetti", реєстраційний номер АІ 2975 ЕК, становить 88 866 грн. 00 коп.

На підставі наданих документів, згідно з умовами договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №ВВ/21 А0302299 від 22.10.2012 р., позивач визнав зазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та виплатив страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 65 332 грн. 11 коп. (без ПДВ), що підтверджується платіжним дорученням №90667 від 29.04.2013 р.

Разом з цим, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Toyota Corolla", реєстраційний номер 17903 ЕК, Кривородька Олександра Юрійовича, з вини якого, на думку позивача, заподіяно матеріальну шкоду власнику автомобіля "Chevrolet Lacetti", була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "Провідна", згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ 2685491, діючого станом на 21.12.2012 р.

Враховуючи наведене, позивач на підставі ст. 27 Закону України "Про страхування" звернувся до відповідача з вимогою про стягнення завданих йому збитків в межах ліміту за шкоду завдану майну, встановленого страховим полісом №АВ 2685491, а саме, в розмірі 50 000 грн. 00 коп.

Однак, відповідач не сплатив позивачу зазначену суму, внаслідок чого між сторонами виник спір, що розглядається господарськими судами в межах даної судової справи.

При цьому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує на недоведеність вини Кривородька Олександра Юрійовича у вчиненні неправомірних дій, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди.

Проаналізувавши спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Приписами ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, право регресу у позивача могло виникнути лише до винної (відповідальної) особи.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, постановою Слідчого управління МВС України в Херсонській області від 27.04.2013 р., закрито кримінальне провадження №0000208 від 22.12.2012 р. за фактом дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з відсутністю в діях Кривородька Олександра Юрійовича складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Крім того, із змісту вказаної постанови вбачається, що під час досудового слідства було призначено автотехнічну експертизу за обставинами подій дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 22.12.2012 р., згідно висновку якої на момент дорожньо-транспортної пригоди рульове керування, ходова частина та гальмівна система автомобілів "Toyota Corolla", реєстраційний номер 179 03 ЕК, "Chevrolet Lacetti", реєстраційний номер АІ 2975 ЕК та DAF95, реєстраційний номер АЕ 1667 СР, знаходились у справному стані, при якому були відсутні несправності, що впливали на її вихідні параметри.

Разом з цим, в постанові про закриття кримінального провадження від 27.04.2013 р. зазначено, що водій автомобіля "Toyota Corolla" Кривородько Олександр Юрійович в даній ситуації не мав технічної можливості забезпечити зупинку автомобіля до місця обледеніння, оскільки відстань з моменту виявлення ним перешкоди у вигляді обледенілої ділянки проїзної частини менша за мінімальну відстань, що технічно необхідна для його зупинки.

На підставі викладеного місцевий та апеляційний господарські суди прийшли до висновку, що позивачем не доведено у встановленому законом порядку вину Кривородька Олександра Юрійовича, у виникненні страхового випадку, внаслідок якого був пошкоджений застрахований ПрАТ "Страхова група "ТАС" автомобіль.

Однак, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з таким висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вимоги щодо належності та допустимості доказів закріплені в ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що закріплено в ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012 р. передбачено, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В процесі судового розгляду справи №910/22340/14 місцевий та апеляційний господарські суди відхилили як неналежний доказ довідку Слідчого управління МВС України в Херсонській області та відомість №9128890 про дорожньо-транспортну пригоду, з огляду на те, що доказами, які підтверджують наявність вини особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є постанова відповідного органу (посадової особи), прийнята за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення або вирок суду у кримінальній справі.

Однак, на думку колегії суддів Вищого господарського суду України, вказані висновки господарських судів попередніх інстанцій є помилковими, оскільки ґрунтуються на безпідставному ототожненні "вини особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди" та "вини особи у заподіянні шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки".

При цьому, факт наявності або відсутності вини особи у завданні майнової шкоди має бути встановлений господарським судом на підставі дослідження всіх доказів наявних в матеріалах справи в їх сукупності.

Отже, не з'ясувавши повно і всебічно обставин та не дослідивши належним чином всі докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, господарські суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків та прийняли необґрунтовані рішення, які підлягають скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Одночасно, в п. 3 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України визначено, що касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Пунктом 11 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII1 Господарського процесуального кодексу України" №11 від 24.10.2011 р. передбачено, що, відповідно до ч. 1 ст. 47 Господарського процесуального кодексу України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а ч. 1 ст. 43 названого кодексу передбачено всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Недодержання судом першої або апеляційної інстанції цих норм процесуального права, якщо воно унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду справи, також є підставою для скасування судового рішення з передачею справи на новий розгляд до відповідного суду (п. 3 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України), оскільки касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, справа підлягає передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду, під час якого суду необхідно врахувати вищевикладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і, в залежності від установлених обставин, вирішити спір у відповідності з нормами матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню до наявних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 р. та рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 р. у справі №910/22340/14 скасувати.

Справу №910/22340/14 передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Головуючий суддя В.Я. Карабань

Судді А.С. Ємельянов

Л.В. Ковтонюк