ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Справа № 914/4450/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого -судді Бонк Т.Б.,

суддів: Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.

при секретарі Борщ І.О.

з участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача (апелянта) - Неліна І.Г. (пред-к за довіреністю)

від третьої особи - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія", м.Львів, № 13-406/13 від 26.02.2015 року

на рішення господарського суду Львівської області від 16.02.2015 р. (суддя Яворський Б.І.)

у справі № 914/4450/14

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Тлумацькому районі Івано-Франківської області, м. Тлумач, Івано-Франківська область,

до відповідача Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія", м. Львів,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Бойчука Івана Онуфрійовича, с. Бортники, Івано-Франківська область

про стягнення 11 343,92 грн.

в с т а н о в и в :

рішенням господарського суду Львівської області від 16.02.2014 року у справі № 914/4450/14 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» на користь Управління Пенсійного фонду України в Тлумацькому районі Івано-Франківської області 11' 343, 92 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з боку відповідача наявний склад правопорушення умов пенсійного законодавства, внаслідок чого завдано шкоди державі, від імені якої виступають органи Пенсійного фонду України (протиправна поведінка відповідача - подання недостовірної довідки; шкода - нарахування надмірного розміру пенсії в сумі 11' 343,92 грн; причинний зв'язок - нарахування пенсії на основі недостовірних документів; вина відповідача - надання довідки за підписом керівника та головного бухгалтера).

В апеляційній скарзі скаржник (відповідач) просить вказане рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити, мотивуючи це тим, що спірна довідка підписана неповноважною особою, а також особою, посада якої взагалі не була передбачена у складі вказаного структурного підрозділу та яка ніколи не працювала у такому структурному підрозділі підрприємства. Вважає, що така довідка взагалі не могла бути видана будь якими працівниками такого структурного підрозділу. Крім того, така довідка викликає багато сумнівів щодо своєї дійності. Також, позивач був зобовязаний здійснити попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів та перевірити правильність копій з відповідних документів, зафіксувати та засвідчити виявлені розходження перед призначенням пенсії.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін з огляду на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, яке прийняте у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначає, що видана структурним підрозділом відповідача довідка містить всі необхідні реквізити, та наголошує, що орган, який призначає пенсію, має право, а не обовязок, вимагати дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обгрунтованість їх видачі. Вказує, що скаржником не було подано належних доказів на підтвердження доводів та заперечень поданої апеляційної скарги, які б спростовували висновки оскаржуваного рішення суду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач Дочірнє підприємство національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» зареєстровано 07.09.2001 року, що підтверджено Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців № 16303045 від 15.04.2013 року.

Гр.Бойчуку І.О. у 1998 році призначено пенсію по віку у відповідності до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Як вбачається з матералів справи, гр. Бойчук І.О. є колишнім працівником структурного підрозділу відповідача.

Управлінням Пенсійного фонду України в Тлумацькому районі Івано-Франківської області громадянину Бойчуку І.О. 25.12.2003 року здійснено перерахунок пенсії за віком з більшого заробітку на підставі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, яка видана начальником Прикарпатської геологорозвідувальної партії, підписана головним бухгалтером ГРП та скріплена печаткою підприємства, містить кутовий штамп підприємства. Довідка видана, як у ній зазначено, на підставі особових рахунків за 1986-1992 роки та видана про те, що заробіток Бойчука Івана Онуфрійовича становив 29 860,0 грн. Зазначена довідка не містить дати видачі та вихідного номера.

Судом першої інстанції було оглянуто оригінал такої довідки.

Відповідач зазначив, що у 2003 році Прикарпатська геологорозвідувальна партія Львівської геологорозвідувальної експедиції ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» була ліквідована.

Листом №578/03 від 05.02.2013р. позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Франківському р-ні м. Львова з проханням провести перевірку достовірності видачі ДГП "Західукргеологія" Львівською геологорозвідувальною експедицією довідки про зарплату (без дати і вихідного номера) та довідки про стаж від 27.01.1999 р. №52 гр. Бойчука І.О.

Листом № 3055/03-18 від 27.02.2013р. УПФ у Франківському р-ні м. Львова надіслало позивачу довідки про зарплату № 173 та №173а від 20.02.2013 р. і акт зустрічної звірки Бойчука І.О. за період з 23.07.1986 р. по 24.06.1992 р.

Враховуючи вищенаведене, позивачем було виялено переплату призначеної Бойчуку І.О. пенсії, як вказує позивач, внаслідок зазначення недостовірних відомостей у першочергово поданій довідці.

24.04.2013р. позивач надіслав відповідачу претензію про погашення суми переплати пенсії в розмірі 11' 343,92 грн.

Листом №13-836/13 від 31.05.2013р. відповідач надіслав відповідь на вищевказану претензію, у якій зазначено, що для видачі довідки гр.Бойчуку І.О. використовувалися дані з книги по нарахуванню заробітної плати та польового забезпечення, які знаходяться в архіві Львівської ГРЕ.

Предметом позову є стягнення з відповідача 11 343,92 грн. завданої шкоди (збитків). Нормативною підставою позову є ст.ст. 22, 1166 ЦКУкраїни, ст. 224 ГК України.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05.07.2013 р. у справі №813/4332/13-а задоволено адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Тлумацькому районі Івано-Франківської області, стягнуто з Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія" суму переплати пенсії 11' 343,92 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2014 р. у справі №876/10635/13 скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.07.2013 р. у справі №813/4332/13-а, провадження у справі закрито, оскільки дана справа непідвідомча адміністративному суду.

В абзаці 22 статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до норм статті 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами) є страхувальниками для фізичних осіб, що працюють у них на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру. Згідно статті 15 цього ж Закону вказані юридичні особи є платниками страхових внесків.

Відповідно до статті 99 Закону України "Про пенсійне забезпечення" перерахунок пенсій, призначених за раніше діючим законодавством, провадиться із середньомісячного заробітку за останніх 24 або будь-які 60 місяців перед призначенням пенсії, або перед введенням в дію цього Закону, або з заробітку, з якого було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, із застосуванням статей 64-67 цього Закону.

У ч.2 ст.17 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зазначено, що довідки про заробітну плату видаються підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Відповідно до статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів і відшкодовують її.

Згідно п.2 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 р. N 6-4 (в редакції станом на момент звернення позивача до суду) переплата пенсій та грошової допомоги - сума пенсій та грошової допомоги, виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством (далі - переплата пенсії); повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім'ї тощо.

Вищевказаним Порядком (станом на момент повторного розгляду справи в суді першої інстанції) із змінено назвою - Порядок повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення передбачено, що переплата пенсії - сума пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій), виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством; суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (п.3).

Позивачем при зверненні до суду було також враховано норму ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено механізм утримання надміру виплачених сум пенсій, зокрема, передбачено що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Разом з тим, встановлюючи можливість добровільного відшкодування пенсіонером надміру виплаченої суми пенсій, Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не обмежує коло осіб, щодо яких може бути заявлено вимогу про стягнення такої суми у судовому порядку, виключно пенсіонерами, на користь яких виплачено такі суми.

Зважаючи на те, що за загальними правилами відшкодування шкоди, встановленими главою 82 Цивільного кодексу України, завдану шкоду відшкодовує особа, яка її завдала, обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної наданням недостовірних відомостей, покладено на страхувальника як на особу, що надала зазначені відомості (Постанова Вищого адміністративного суду України від 28 лютого 2013 року у справі № К/9991/10789/12).

Отже, положеннями Цивільного кодексу України, як нормативного акту, що має вищу юридичну силу та прийнятий пізніше у часі, ніж Закон України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", розширено коло осіб, які повинні відповідати за шкоду, спричинену їх незаконними діями та допускається відшкодування такої шкоди будь-якими особами, в тому числі й державними установами.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно положень статті 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відшкодування збитків відповідно до чинного законодавства України є універсальною формою майнової відповідальності, яка застосовується за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.218 ГК України. Відповідно до цієї норми закону підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Причому необхідним є повний склад цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; 2) шкідливий результат такої поведінки (збитки), наявність та розмір понесених збитків; 3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; 4) вина правопорушника. У разі відсутності, хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Протиправною поведінкою є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала та полягає в тому, що: 1) протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; 2) шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Суб'єктивною підставою деліктної відповідальності є вина. Стаття 614 Цивільного кодексу України визначає, що вина може виявлятися у формі умислу та необережності.

При цьому на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач доводить, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір (Постанова Верховного суду України від 03.12.2014 року у справі №6-183цс14).

Згідно ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Водночас, згідно зі ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідач стверджує, що спірна довідка ним не видавалася, оскільки підписана начальником Прикарпатської геологорозвідувальної партії Львівської геологорозвідувальної експедиції ДП "Західукргеологія" про роботу пенсіонера за період з 16.10.1986 р. по 27.08.1992р., тоді як 08.05.996 р. Врубелем Я.В. була припинена робота в Прикарпатській геологорозвідувальній партії у зв'язку зі смертю. Крім того, посади головного бухгалтера у Прикарпатській геологорозвідувальній партії не було взагалі, тому Чут М.І. не міг відповідати такій посаді в наданій довідці. Крім того, зазначає, що така довідка містить і інші спірні відомості, які повннні були бути зауважені працівниками позивача при перерахунку пенсії.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, надання чи ненадання доказів - це право сторони. Але обираючи спосіб захисту, який базований на ненаданні доказів, сторона несе ризик, що вона не зможе в подальшому посилатися на ті докази, яких вона не надала.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обгрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами.

Однак, відповідачем не представлено доказів на підтвердження своїх доводів та зеперечень, які без доказового обгрунтування залишаються припущеннями.

Як вбачається з матеріалів справи, довідка про заробіток для обчислення пенсії на ім'я Бойчук І.О., видана відповідачем, містила недостовірні дані щодо розмірів заробітку останнього, що відображено в акті зустрічної перевірки щодо підтвердження нарахованої заробітньої плати за період з 23.07.1986 р. по 24.06.1992 р.

Апеляційний суд вважає, що така видана відповідачем довідка містить достатньо реквізитів для ідентифікації особи, яка її видала (печатка установи, кутовий штамп, підписии посадових осіб).

Відповідачем не доведено жодними належними доказами недійсності виданої довідки.

На підставі оновлених довідок відповідача про заробіток для обчислення пенсії №173 та №173 від 20.02.2012р., наданої відповідачем, управлінням ПФУ проведено розрахунок переплати пенсій Бойчука І.О. та встановлено, що протягом періоду з 01.01.1987р. по 31.12.1991р. здійснено переплату пенсійних коштів на суму 11' 343,92 грн.

Згідно п. 32 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пеній відповідно до закону України «Про пенсійне забезпечення», затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Пенсійного фонду України № 224/30 від 30.04.2002 року (який втратив чинність, однак був чинний на момент перерахунку пенсії гр. Бойчуку І.О.). При прийманні документів орган, що призначає пенсію: а) перевіряє правильність оформлення заяви і подання, відповідність викладених у них відомостей про заявника даним паспорта та документам про стаж; б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів; в) перевіряє правильність копій з відповідних документів, фіксує і засвідчує виявлені розходження. Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обгрунтованість їх видачі.

Таким чином, законодавством, чинним на момент перерахунку пенсії, не передбачено імперативного обовязку позивача здійснювати перевідку документів, поданих для призначення чи перерахунку пенсій.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з боку відповідача наявний склад правопорушення в даному випадку, внаслідок чого завдано шкоди державі, від імені якої виступають органи Пенсійного фонду України (протиправна поведінка відповідача - видача недостовірної довідки; шкода - нарахування надмірного розміру пенсії в сумі 11' 343,92 грн та виникнення переплати пенсії; причинний зв'язок - нарахування пенсії на основі недостовірних документів; вина відповідача - надання довідки за підписом керівника та головного бухгалтера).

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору залишаються на скаржнику відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

рішення суду Львівської області від 16.02.2014 року у справі № 914/4450/14 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія", м.Львів, № 13-406/13 від 26.02.2015 року - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено 05.06.2015 року.

Головуючий - суддя: Т.Б. Бонк

Судді: С.М. Бойко

Г.Г. Якімець