ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2015 р.Справа № 922/2467/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Коваленко М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті ворота" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Золоті ворота", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+", м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Улановський Леонід Маркович
про визнання договору нікчемним
за участю представників сторін:

представник позивача - Цибулько О.І., довіреність від 13.01.2015р.;

представник відповідача - Шевченко В.В., довіреність від 25.05.2015р.;

представник третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Банк Золоті ворота" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Золоті ворота", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+", в якій просить суд:

- визнати нікчемним договір про зміни від 11 від 27.05.2014р. до договору №11 від 20.01.2012 року;

- застосувати наслідки нікчемності правочинів - повернути кошти в сумі 4924627,47 грн. списані Банком, з рахунку Улановського Л.М. №4332, шляхом повернення коштів в сумі 4 924 627,47 грн. на накопичувальний рахунок АТ "Банк золоті ворота" №0 в Управління НБУ в Харківській області з наступним зарахуванням Банком цих коштів на поточний рахунок відповідача №965 в АТ "Банк золоті ворота" для подальшого зарахування коштів на картковий рахунок Улановського Л.М. №4332;

- стягнути з відповідача недоотриману суму відсотків за період з 28.05.2014р. до 10.06.2014 року у розмірі 38 935,53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Уповноваженою особою Фонду вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк золоті ворота" під час перевірки договорів встановлено нікчемність договору про зміни №11 від 27.05.2014 року до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 року.

Ухвалою господарського суду від 20.04.2015 р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 19.05.2015 р. о 10:15 год., залучено до участі у справі Улановського Леоніда Марковича в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою господарського суд від 19.05.2015 р. розгляд справи відкладався на 28.05.2015 р. уз зв'язку з неявкою представника третьої особи та не наданням сторонами всіх витребуваних судом документів.

Через канцелярію суду представник позивача надав заперечення на відзив відповідача (вх. №21728 від 27.05.2015 р.) та заяву про залучення документів по справі (вх. №21792). Надані заперечення та додаткові документи судом досліджені та долучені до матеріалів справи.

Через канцелярію суду представник відповідача надав додатковий відзив на позовну заяву. Наданий відзив судом досліджений та долучений до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та запереченнях на відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додатковому відзиві на позовну заяву.

В призначене 28.05.2015р. судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, не з'явився, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду з відміткою про отримання.

В судовому засіданні сторони наголосили на тому, що ними надані всі необхідні для розгляду справи докази та вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши всі представлені сторонами документи, господарський суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, 20.01.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Золоті ворота" (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" було укладено договір №11 на кредитну лінію (відновлювальну), відповідно до умов якого у період з 20 січня 2012 р. по 19 березня 2012 р. Банк, за наявності вільних кредитних ресурсів, зобов'язується надати Позичальникові кредит у рамках відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 5 500 000,00 грн. (ліміт) у будь-який день зазначеного періоду, а Позичальник зобов'язується повернути кредит у строк не пізніше 19 березня 2012 року та сплачувати проценти за користування ним за ставкою 25,0% річних на визначених Договором умовах.

До кредитного договору неодноразово укладалися додаткові угоди, а саме: договір про зміни №1 від 19.03.2012 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., договір про зміни №2 від 27.04.2012 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., договір про зміни №3 від 25.05.2012 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., договір про зміни №4 від 26.06.2012 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., договір про зміни №5 від 27.07.2012 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., договір про зміни №6 від 31.08.2012 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., договір про зміни №7 від 03.12.2012 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., договір про зміни №8 від 04.03.2013 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., договір про зміни №9 від 05.06.2013 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., договір про зміни №10 від 06.12.2013 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р.

Договором про зміни №11 від 27.05.2014 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., внесено зміни до п. 1.1. Договору, а саме:

У період з 20 січня 2012 р. по 27 травня 2014 р. Банк, за наявності вільних кредитних ресурсів, зобов'язується надати Позичальникові кредит у рамках відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 4753000,00 грн. (ліміт) у будь-який день зазначеного періоду, а Позичальник зобов'язується повернути кредит у строк не пізніше 27 травня 2014 року та сплачувати проценти за користування ним за ставкою 23% річних на визначених Договором умовах.

Довір про зміни №11 набирає чинності та застосовується з 27.05.2014 р.

Так, в забезпечення кредитних зобов'язань, 31 січня 2012 року між Улановським Леонідом Марковичем (Заставодавець) та Публічним акціонерним товариством "Банк Золоті Ворота" (Заставодержатель) було укладено договір заставки №11/1, відповідно до умов якого у забезпечення всіх вимог Заставодержателя до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" (Боржник) за договором №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20 січня 2012 року та всіма додатковими угодами до нього (додатковими угодами, що виникнуть у майбутньому щодо змін умов основного зобов'язання - збільшення, зменшення відсоткової ставки, строку дії основного зобов'язання, зменшення, збільшення розміру кредиту тощо), а саме: повернення кредиту у розмірі 5 500 000,00 грн. у строк 19 березня 2012 р., сплати відсотків за користування кредитом по ставці 25,0% річних щомісяця, згідно з умовами Кредитного договору, неустойки та інших можливих витрат Заставодержателя, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням Боржником зобов'язань за Кредитним договором, Заставодавець передає у заставу Заставодержателю належні йому майнові права за договором №3298ДГ1 строкового банківського вкладу (депозиту) "Стандартний 1" від 25.01.12, а саме: право вимоги Заставодавця до Заставодержателя щодо повернення 2 500 000,00 грн. на умовах Депозитного договору.

Договором про зміни №19 від 27 травня 2014 р. до договору застави №11/1 майнових прав від 31.01.2012 р. внесено зміни до Договору, шляхом викладення п. 1.1. в наступній редакції:

"У забезпечення всіх вимог Заставодержателя до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" (Боржник) за договором №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20 січня 2012 року та всіма додатковими угодами до нього (додатковими угодами, що виникнуть у майбутньому щодо змін умов основного зобов'язання - збільшення, зменшення відсоткової ставки, строку дії основного зобов'язання, зменшення, збільшення розміру кредиту тощо), а саме: повернення кредиту у розмірі 4 753 000,00 грн. у строк 27 травня 2014 р., сплати відсотків за користування кредитом по ставці 23% річних щомісяця, згідно з умовами Кредитного договору, неустойки та інших можливих витрат Заставодержателя, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням Боржником зобов'язань за Кредитним договором, Заставодавець передає у заставу Заставодержателю належні йому майнові права за договором №2878ДГ1 строкового банківського вкладу (депозиту) "Стандартний 1" від 25.01.2012р., а саме: право вимоги Заставодавця до Заставодержателя щодо повернення 4 924 627,47 грн. на умовах Депозитного договору".

Довір про зміни №19 набирає чинності та застосовується з 27.05.2014 р.

28.05.2014 року грошові кошти у сумі 4 753 000,00 грн. були списані з рахунку №4332, відкритого на ім'я Улановського Л.М., та зараховані в рахунок погашення заборгованості Відповідача перед ПАТ "Банк Золоті Ворота" за кредитним договором №11 від 20.01.2012 року.

Відповідно до Постанови №781 від 04.12.2014р. правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №142 від 05.12.2014р. "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію позивача.

Позивач стверджує, що під час перевірки Договору уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота", було встановлено, що Договір про зміни №11 від 27.05.2014 р. є нікчемним відповідно до 8 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а відтак є таким, що не породжує будь-яких правових наслідків в силу приписів ст. 216 ЦК України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Зі ст.626 Цивільного кодексу України вбачається, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписом ст.638 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, за змістом п.3 ст.180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, укладаючи Договір №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов для договору даного виду, погодили взаємні права та обов'язки, а отже умови спірного договору не суперечать вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

28.05.2014 року грошові кошти у сумі 4 753 000,00 грн. були списані з рахунку №4332, відкритого на ім'я Улановського Л.М. та зараховані в рахунок погашення заборгованості Відповідача перед ПАТ "Банк Золоті Ворота" за кредитним договором №11 від 20.01.2012 року.

За приписами п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" неплатоспроможний банк - це банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Частиною 1 статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що НБУ зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі: 1) неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів НБУ, після віднесення його до категорії проблемних, але не пізніше ніж через 180 днів з дня визнання його проблемним; 2) зменшення розміру регулятивного капіталу або нормативів капіталу банку до однієї третини від мінімального рівня, встановленого законом та/або нормативно-правовими актами НБУ; 3) невиконання банком протягом 10 робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами; 4) одноразове грубе або систематичне порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Частиною 1 статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено підстави ліквідації банку, зокрема зазначено, що банк може бути ліквідований: 1) за рішенням власників банку; 2) у разі відкликання НБУ банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією ФГВФО. Так, НБУ має право відкликати банківську ліцензію з власної ініціативи у разі, якщо: 1) виявлено, що документи, надані для отримання банківської ліцензії, містять недостовірну інформацію; 2) банк не виконав жодної банківської операції протягом року з дня отримання банківської ліцензії.

Судом встановлено, що Правління Національного банку України №456 від 31.07.2014 року Публічне акціонерне товариство "Банк золоті ворота" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до Постанови №781 від 04.12.2014р. правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №142 від 05.12.2014р. "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію позивача.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті ФГВФО (http://www.fg.gov.ua) та НБУ (http://www.bank.gov.ua), тому в розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою і не потребує доказуванню.

Частинами 1, 2, 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.3 статті статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Пунктом 2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. визначено, що за змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Враховуючи положення ст.ст. 207, 215 Цивільного кодексу України, господарський суд зазначає, що нікчемний правочин є таким, якщо його недійсність встановлена законом, і останній є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання нікчемним договору про зміни №11 від 27.05.2014 р. до договору від 20.01.2012 року та застосування наслідків нікчемності правочинів.

Нікчемність договору позивач обґрунтовує порушенням відповідачем при укладені договору про зміни №11 від 27.05.2014 року вимог ч. 3, 5 ст. 203, ст.ст. 215, 216, 228 Цивільного кодексу України, ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Усі вище наведені вимоги статті 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, були дотримані сторонами під час укладання Договору про зміни №11 від 27 травня 2014 року до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Станом на 27.05.2014 Публічне акціонерне товариство "Банк золоті ворота" був платоспроможним банком, останній став неплатоспроможним в липні 2014 року, згідно постанови Правління НБУ від 31.07.2014 №456 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк золоті ворота" до категорії неплатоспроможних", таким чином даний Договір укладено платоспроможним банком.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору нікчемним і настанням відповідних наслідків.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, вимоги позивача щодо визнання нікчемним договір про зміни від 11 від 27.05.2014р. до договору №11 від 20.01.2012 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки, вимоги позивача щодо повернення коштів в сумі 4924627,47 грн. списані Банком, з рахунку Улановського Л.М. №4332, шляхом повернення коштів в сумі 4 924 627,47 грн. на накопичувальний рахунок АТ "Банк золоті ворота" №0 в Управління НБУ в Харківській області з наступним зарахуванням Банком цих коштів на поточний рахунок відповідача №965 в АТ "Банк золоті ворота" для подальшого зарахування коштів на картковий рахунок Улановського Л.М. №4332. є похідними від вимог про визнання нікчемного правочину, тому вони також не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 цього ж Кодексу розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

У випадках, коли позивач звільнений від сплати судового збору якщо позов залишено без задоволення - судовий збір не стягується (п. 4.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

З огляду на наведене, судовий збір у даній справі не стягується.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.06.2015 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа № 922/2467/15