ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" червня 2015 р.Справа № 924/498/15
Господарський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Грамчука І.В. при секретарі Сороці Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" м.Хмельницький

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Хмельницький

про стягнення 5575,12грн., з яких 4476,75грн. основного боргу, 27,73грн. 3% річних, 929,38грн. інфляційних втрат, 141,26грн. пені

Представники сторін:

Позивача : Янюк К.М. - представник за довіреністю

Відповідача : ОСОБА_1 - фізична особа-підприємець

встановив: позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 7175,12 грн., з яких 6076,75 грн. заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.10.2013 р. по 01.03.2015р., надані згідно з договором на постачання теплової енергії №1871/419 від 04.03.2008р., а також 27,73 грн. 3% річних, 929,38 грн. інфляційних втрат, 141,26 грн. пені, нарахованих відповідачу у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань щодо оплати одержаної теплової енергії. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на положення ст.ст.173-175,193,198,231,232 ГК України, ст.ст.11,509,525,526,625 ЦК України.

В судовому засіданні 21.05.2015р. повноважний представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача 5575,12грн., з яких 4476,75грн. основного боргу, 27,73грн. 3% річних, 929,38грн. інфляційних втрат, 141,26грн. пені, яка прийнята судом.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, обгрунтовуючи доказами поданими при поданні позову.

Відповідач в судовому засіданні повідомив про сплату основного боргу на суму 1000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №Р24А01360 від 06.06.2015р.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Між міським комунальним підприємством "Хмельницьктеплокомуненерго" (Енергопостачальна організація) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 м.Хмельницький (Споживач) було укладено договір на постачання теплової енергії від 04.03.2008р. №1871/419, за умовами якого Енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати Споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п.1.1 договору).

Кількість і обсяги теплової енергії визначаються в додатку №1 до договору, який є невід'ємною частиною договору і поновлюється в залежності від зміни характеристики тепловикористовуючого об'єкта виробничої діяльності споживача тощо (п. 2.1 договору).

У р.6 договору сторони передбачили, що розрахунок за теплову енергію, що споживається, проводиться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата використаної теплової енергії здійснюється споживачем наступним чином: попередня оплата в розмірі 50% розрахункової місячної норми теплової енергії до 15 числа поточного (розрахункового) місяця; остаточні розрахунки проводять до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. (п.п.6.1-6.3 договору).

Відповідно до п. 3.2.2 договору, на споживача покладено обов'язок оплачувати послуги в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Пунктом 7.2.3 договору передбачено відповідальність споживача за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді нарахування пені в розмірі 0,5 % належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Договір набуває чинності з 04.03.2008 р. та діє до 04.03.2009 р. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Договір підписаний представниками та скріплений печатками сторін.

Доказів про припинення договору суду не подано.

У додатку №1 до договору сторони передбачили постачання тепла на площу 49,8 кв. м. за тарифом 4,43 грн.

Позивачем за надані послуги теплопостачання виставлялись відповідачу рахунки на оплату послуг, зокрема №419 від 28.10.2013 р. на суму 399,61 грн., №419 від 25.11.2013 р. на суму 455,03 грн., №419 від 23.12.2013 р. на суму 694,31 грн., №419 від 23.01.2014 р. на суму 739,67 грн., №419 від 24.02.2014 р. на суму 956,99 грн., №419 від 24.03.2014 р. на суму 610,47 грн., №419 від 23.04.2014 р. на суму 306,49 грн., №419 від 30.10.2014 р. на суму 238 грн., №419 від 24.11.2014 р. на суму 657,92 грн., №419 від 24.12.2014 р. на суму 1105,96 грн., №419 від 27.01.2015 р. на суму 1352,70 грн., №419 від 24.02.2015 р. на суму 1108,09 грн., всього на суму 8625,24 грн.

В матеріалах справи відсутні докази про сплату відповідачем послуг на суму 4476,75 грн.

Оскільки відповідач не сплатив борг в самостійному порядку, позивач просить стягнути з відповідача з урахуванням зменшених вимог 5575,12грн., з яких 4476,75грн. основного боргу, 27,73грн. 3% річних, 929,38грн. інфляційних втрат, 141,26грн. пені.

Після подання позову до суду (06.06.2015р.) відповідачем сплачено позивачу частину суми заявленого до стягнення боргу в розмірі 1000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №Р24А01360 від 06.06.2015р.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності судом враховується таке:

Відповідно до ч.2 п.1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст.627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір на постачання теплової енергії від 04.03.2008р. №1871/419.

Відповідно ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Аналогічні положення містить ст.275 ГК України.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надавав відповідачу послуги з теплопостачання, виставляв відповідні рахунки на оплату теплової енергії, однак відповідач своєчасно та в повному обсязі свої договірні зобов'язання щодо оплати наданих послуг з теплопостачання не виконав, утворивши заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 4476,75 грн.

Після подання позову до суду (06.06.2015р.) відповідачем сплачено позивачу частину суми в розмірі 1000грн., що підтверджується платіжним дорученням №Р24А01360 від 06.06.2015р.

З огляду на те, що 1000 грн. основного боргу сплачено відповідачем після подання позову до суду, провадження у справі в частині стягнення 1000 грн. основного боргу підлягає припиненню згідно п.1.1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Доказів про оплату боргу суду не подано. Тому суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення 3476,75 грн. боргу необхідно задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 27,73 грн. та 929,38 грн. втрат від інфляції згідно поданих розрахунків.

Проаналізувавши подані позивачем розрахунки 3% річних суд вважає, що правомірним буде нарахування 3% річних в сумі 25,96 грн.

В частині стягнення 1,77 грн. 3% річних відмовити.

Проаналізувавши подані позивачем розрахунки втрат від інфляції правомірним було б нарахування 1013,13 грн., проте позивач нарахував 929,38 грн., яка здійснена в межах можливих нарахувань, а тому підлягає задоволенню.

Статтею 230 ГК України передбачено обов'язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виходячи із змісту ст.ст.546,548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2.3 договору сторони передбачили, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію сплачується пеня в розмірі 0,5% належної до оплати суми за кожен день прострочення.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 141,26 грн. пені з врахуванням Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", відповідно до поданого розрахунку.

Водночас, згідно зі частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України: розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В силу дії частини 1 статті 233 Господарського кодексу України: у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України: господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому судом враховується п.1 Інформаційного листа ВГСУ від 21.11.2011р. № 01-06/1623/2011 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм процесуального права", підпункт 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р., якими передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи часткову сплату основного боргу після пред'явлення позову до суду, норми законодавства, беручи до уваги майновий стан відповідача, суд вважає за необхідне зменшити розмір штрафних санкцій на 50% , а саме - до 70,63 грн. пені .

Тому з врахуванням наведеного в позові в частині стягнення 70,63 грн. пені необхідно відмовити.

З огляду на вищенаведене, враховуючи приписи ст.33 ГПК України в силу яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позовні вимоги заявлені правомірно, є обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Доказів, які б спростовували позовні вимоги суду не подано.

Відповідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

При розподілі судових витрат судом враховується п. 3.17.4. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" відповідно до якого судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 44, 49, п.1.1 ст.80,82, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" м.Хмельницький до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Хмельницький про стягнення 5575,12грн., з яких 4476,75грн. основного боргу, 27,73грн. 3% річних, 929,38грн. інфляційних втрат, 141,26грн. пені задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 (код НОМЕР_1) на користь Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" м.Хмельницький, вул. Пересипкіна 5 (код 03356571) 3476,75 грн. (три тисячі чотириста сімдесят шість гривень 75 коп.) основного боргу, 25,96 грн. (двадцять п'ять гривень 96 коп.) 3% річних, 929,38 грн. (дев'ятсот двадцять дев'ять гривень 38 коп.) інфляційних втрат, 70,63 грн. (сімдесят гривень 63 коп.) пені, 1826,42 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять шість гривень 42 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Провадження у справі в частині стягнення 1000 грн. основного боргу припинити.

В частині стягнення 1,77 грн. 3% річних, 70,63 грн. пені відмовити.

Суддя І.В. Грамчук