ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року Справа № 910/17270/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової Т.В.,
суддівГоголь Т.Г. (доповідач), Швеця В.О.
розглянувши у судовому засіданні за участю представників сторін за первісним позовом: позивача: Колесник Д.В. - дов. від 19.06.12, відповідача: Дульський О.Л. - дов. від 02.04.15,

касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Рентакран"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду
від07.04.15
у справі№910/17270/13 Господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Столиця-Буд"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Рентакран"
простягнення 336221,88 грн.
за зустрічним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Рентакран"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Столиця-Буд"
про визнання недійсними та скасування угод про зарахування зустрічних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Столиця-Буд" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом (з урахуванням змін) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентакран" 169320 грн. боргу, 45979,90 грн. пені, 33753,78 грн. - 3% річних, 45595,66 грн. інфляційних втрат. Позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди майна №2008-07-15 від 15.07.08 та вказував наявність у відповідача заборгованості за таким договором.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рентакран" звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Столиця-Буд" про визнання недійсними та скасування угод про зарахування зустрічних вимог №ДВЗ-1 від 22.11.12, №ДВЗ-2 від 12.02.13, №ДВЗ-3 від 16.07.13. Зустрічний позов обґрунтований тим, що в оскаржуваних угодах про зарахування зустрічних вимог відсутні умови, які б деталізували господарські правовідносини, за грошовою сумою тощо, в них не відображено рух коштів до їх прямого списання.

Справа господарським судом розглядалася неодноразово.

При новому розгляді справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.14 (суддя Грєхова О.А.) первісні позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ТОВ "Рентакран" на користь ТОВ "Компанія "Столиця-Буд" 169320 грн. боргу, 1641,04 пені, 33753,78 грн. - 3% річних та 45595,66 грн. інфляційних втрат. Господарський суд установив факт порушення відповідачем договірних зобов'язань зі сплати орендної плати за користування майном за спірним договором. Суд також установив, що позивачем за первісним позовом не пропущений строк позовної давності до заявлених вимог; що відповідач з вересня 2008 року до вересня 2013 року частково сплачував орендні платежі, тобто вчиняв дії, котрі свідчать про визнання боргу. У решті первісного позову (стягнення 44338,86 грн. пені) відмовлено через необґрунтованість. В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Суд не встановив обставин, з якими закон пов'язує визнання недійсним оспорюваних угод про зарахування зустрічних вимог.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.15 (судді: Дідиченко М.А., Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.) перевірене рішення місцевого господарського суду залишено без з змін з тих же підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рентакран" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення і постанову у справі, та прийнято нове рішення, яким у позові ТОВ "Компанія Столиця-Буд" про стягнення 336221,88 грн. відмовити. Скаржник посилається на порушення судами приписів статей 11, 202, 509, 626, 627, 628, 651, 654 Цивільного кодексу України. Він не погоджується з висновком судів про наявність у відповідача боргу перед позивачем. Скаржник вважає, що правовідносини сторін за спірним договором припинилися, а отже відсутні підстави для стягнення спірних сум. На думку скаржника, звернення з даним позовом про стягнення боргу за спірним договором є незаконним та свідчить про зловживання правом позивачем.

Від позивача за первісним позовом відзиву на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення представників сторін, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства відзначає наступне.

Господарськими судами установлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.07.08 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Столиця-Буд" - орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рентакран" - орендарем був укладений договір оренди майна №2008-07-15. За цим договором орендодавець зобов'язався передати орендареві у тимчасове платне користування баштовий кран Linden Comansa 10LC140, вантажопід'ємністю 8 тон, зав. № 15374, який є власністю орендодавця, а орендар, в свою чергу, прийняти це майно та сплачувати орендну плату за нього. Загальна вартість орендної плати становить 140 грн. з ПДВ за 1 (одну) годину роботи баштового крану. Орендодавець має право на періодичний перегляд розміру орендної плати, в залежності від ринкової вартості оренди аналогічного обладнання, узгодженої між орендодавцем та орендарем (пункт 3.1 договору). Додатковою угодою від 01.07.09 до договору розмір орендної плати був встановлений у розмірі 110 грн. з ПДВ за одну годину роботи. Згідно з пунктами 3.2, 3.3 договору орендна плата сплачується орендарем шляхом прямого безготівкового переказу відповідних грошових коштів, в гривнях, на розрахунковий рахунок орендодавця. Орендар на підставі затверджених сторонами актів наданих послуг та рахунку - фактури орендодавця, упродовж 5 (п'яти) банківських днів з моменту їх підписання, щомісячно перераховує на розрахунковий рахунок орендодавця орендну плату. Згідно з пунктом 4.4 договору орендар повинен повернути майно після закінчення строку оренди та демонтажу в строк не пізніше 7 (семи) робочих днів. Орендар повинен повернути майно технічно справним, в такому ж стані як отримав в оренду, з урахуванням його нормального зносу. Строк дії договору був визначений сторонами до 31.12.10, та згідно з додатковою угодою від 03.01.09 продовжувався до 31.12.11, а згодом до 31.12.12. У пункті 2.2 договору сторони визначили, що закінчення терміну дії договору не звільняє орендаря від обов'язку сплати орендних платежів у повному обсязі за фактичне використання майна орендарем після його закінчення. Дострокове розірвання договору не звільняє орендаря від виконання зобов'язань зі сплати орендної плати (пункт 7.5 договору). Відповідальність сторін визначена у розділі 8 договору. Зокрема, пунктом 8.2 передбачені санкції за прострочення перерахування щомісячної орендної плати у вигляді сплати пені. Суди установили, що баштовий кран був переданий відповідачеві за актом приймання-передачі майна від 01.08.08 та повернутий позивачеві 12.06.13. Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що під час користування орендованим майном сторони уклали угоди про зарахування зустрічних вимог №ДЗВ-01 від 22.11.12, №ДЗВ-02 від 12.02.13, № ДЗВ-03 від 16.07.13. За цими угодами, як установили суди, з підтвердженням матеріалами справи, відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог сторін; вимоги, зараховані за такими угодами, є дійсними та відповідають вимогам закону до них. В процесі розгляду спору судами установлено, що позивач за первісним позовом згідно зі спірним договором передав у користування відповідачеві за первісним позовом баштовий кран. Факт користування об'єктом оренди на загальну суму 1290160 грн., як установили суди, підтверджується актами здачі-прийняття робіт: №ОУ-0000035 від 30.11.12, №ОУ-0000032 від 31.10.12, №ОУ-0000030 від 31.09.12, №ОУ-0000026 від 31.08.12, №ОУ-0000024 від 31.07.12, №ОУ-0000021 від 30.06.12, №ОУ-0000017 від 31.05.12, №ОУ-0000015 від 30.04.12, №ОУ-0000011 від 31.03.12, №ОУ-0000006 від 29.02.12, №ОУ-0000003 від 31.01.12, №ОУ-0000044 від 31.12.11, № ОУ-0000038 від 30.11.11, №ОУ-0000034 від 31.10.11, №ОУ-0000029 від 31.09.11, №ОУ-0000027 від 31.08.11, №ОУ-0000020 від 31.07.11, №ОУ-0000016 від 30.06.11, №ОУ-0000010 від 31.05.11, №ОУ-0000009 від 29.04.11, №ОУ-0000001 від 31.08.08, №ОУ-0000002 від 30.09.08, №ОУ-0000006 від 31.10.08, №ОУ-0000009 від 30.11.08, №ОУ-0000015 від 31.12.08, № ОУ-0000003 від 31.01.09, №ОУ-0000004 від 29.02.09, №ОУ-0000006 від 31.03.09, №ОУ-0000008 від 30.04.09, №ОУ-0000011 від 31.05.09, №ОУ-0000014 від 30.06.09, №ОУ-0000019 від 31.07.09, №ОУ-0000022 від 31.08.09, №ОУ-0000027 від 30.09.09, №ОУ-0000033 від 31.10.09, №ОУ-0000037 від 30.11.09, №ОУ-0000040 від 31.12.09, №ОУ-0000003 від 31.01.10, №ОУ-0000004 від 28.02.10, №ОУ-0000009 від 31.03.10, №ОУ-0000012 від 30.04.10, №ОУ-0000015 від 31.05.10, №ОУ-0000018 від 30.06.10, №ОУ-0000021 від 31.07.10, №ОУ-0000024 від 31.08.10, №ОУ-0000027 від 30.09.10, №ОУ-0000030 від 31.10.10, №ОУ-0000033 від 30.11.10, підписаними сторонами та скріпленими їх печатками; змінними рапортами про роботу крану: за серпень-грудень 2008 року, за січень-грудень 2009 року, за січень-листопад 2010 року, за квітень-грудень 2011 року, за січень-листопад 2012 року. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що відповідач за первісним позовом свої договірні зобов'язання належним чином не виконував; орендну плату вчасно та у повному обсязі не вносив; його борг становить 169320 грн. При цьому, як вже зазначалося, судами були враховані укладені між сторонами у справі угоди про зарахування зустрічних вимог від 22.11.12, 12.02.13, 16.07.13. Також господарські суди установили, що позивачем не пропущено строк позовної давності про стягнення боргу; що відповідач упродовж вересня 2008 року - вересня 2013 року частково сплачував орендні платежі, тобто вчиняв дії, котрі свідчать про визнання ним боргу. Як убачається з матеріалів справи, предметом первісного позову є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Столиця-Буд" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентакран" 169320 грн. боргу, 45979,90 грн. пені, 33753,78 грн. - 3% річних, 45595,66 грн. інфляційних втрат. Предметом зустрічного позову є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентакран" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Столиця-Буд" про визнання недійсними та скасування угод про зарахування зустрічних вимог №ДВЗ-1 від 22.11.12, №ДВЗ-2 від 12.02.13, №ДВЗ-3 від 16.07.13. Ухвалюючи судові акти у справі, господарський суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог первісного позову. Водночас суд визнав необґрунтованим зустрічний позов та відмовив у його задоволенні. Між тим, як убачається зі змісту касаційної скарги, скаржник не погоджується з висновками судів про наявність підстав для задоволення вимог первісного позову (про стягнення спірних сум), отже касаційна скаргу переглядається в цій частині. Відповідно до приписів статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (стаття 762 названого Кодексу). За приписами статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами статі 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 цього ж Кодексу). Як встановлено судами, пунктом 8.2 договору передбачено нарахування пені за прострочення сплати орендних платежів. У відповідності до приписів статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України). Разом з тим, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 названого Кодексу). Дослідивши обставини і зібрані у справі докази, надавши оцінку умовам спірного договору та перевіривши наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум, господарські суди установили, що відповідач за первісним позовом використовував орендоване майно (баштовий кран) позивача за первісним позовом; проте, орендні платежі за спірним договором сплачував невчасно та не у повному обсязі. Суди установили, що борг відповідача за первісним позовом, з урахуванням здійснених останнім проплат і угод про зарахування зустрічних вимог від 22.11.12, 12.02.13, 16.07.13, становить 169320 грн. Установили суди і те, що відповідач частково (упродовж 2008 - 2013 років) проплачував наявну заборгованість; що строк позовної даності до заявлених вимог ним не пропущений. Згідно з приписами статі 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 названого Кодексу). За приписами статі 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Враховуючи наведене, суди вірно застосували приписи зазначених норм до встановлених ними обставин справи. Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція, виходить з обставин, встановлених у даній справі господарськими судами. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази, додатково перевіряти їх. Враховуючи установлений господарськими судами факт невнесення відповідачем за первісним позовом у повному обсязі орендних платежів за спірним договором, колегія суддів вважає обґрунтованим стягнення з нього боргу, 3% річних, інфляційних втрат та пені (у перерахованому судами розмірі). Довід скаржника про припинення договірних відносин, а відтак і відсутність підстав для стягнення спірних коштів, не може бути підставою для скасування судових актів у справі, оскільки йому надавалася оцінка судами і він був обґрунтовано відхилений ними. Інші доводи скаржника теж визнаються неспроможними, позаяк не спростовують встановленого судами та ґрунтуються на переоцінці доказів у справі, яка за приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене підстав для скасування постанови у справі та задоволення касаційної скарги не вбачається.

В частині відмови у задоволенні зустрічного позову судові акти скаржником не оскаржувалися, а тому колегією суддів не переглядалися.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.04.15 у справі №910/17270/13 залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентакран" залишити без задоволення.

Головуючий суддя Т.Добролюбова

Судді Т.Гоголь

В.Швець