ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р.Справа № 923/3/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Будішевської Л.О.,

Суддів: Мишкіної М.А., Таран С.В.,

при секретарі судового засідання Шитря О.М.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛТА»

на рішення господарського суду Херсонської області від 19 березня 2015 року

у справі №923/3/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛТА»

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНОН ДНІПРО»

про стягнення коштів

встановив:

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ІЛТА» (далі-позивач) звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНОН ДНІПРО» (далі-відповідач) про зобов'язання відповідача повернути позивачу належний останньому автомобіль Renault Logan Van, державний номер АА6880ОМ (рік випуску 2011, номер кузова VF1FSRB) чи відшкодувати його вартість в сумі 167520,00 грн. в разі неможливості повернення. Також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь неустойку в розмірі 25683,94 грн. та 500,00 грн. витрат на проведення оцінки автомобіля.

В подальшому позивач визначив предмет позовних вимог, що були викладені альтернативно, як відшкодування вартості неповерненого майна, а саме автомобіля Renault Logan Van, державний номер АА6880ОМ (рік випуску 2011, номер кузова VF1FSRB) в розмірі 167520,00 грн.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 19 березня 2015 року (суддя Чернявський В.В.) позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 5136,78 грн. неустойки та 102,74 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивовано наступним.

Відповідно до акту приймання-передачі від 02.09.2011р., укладеного сторонами до додатку №1.02 лізингового протоколу від 19.07.2011р. до генеральної угоди з оперативної оренди та адміністрування парку транспортних засобів №135311 від 20.06.2011р., відповідачу було передано п'ято автомобілів «Renault Logan Van» 1,6 Ambiance.

В акті повернення транспортних засобів від 05.11.2014р. зазначено, що відповідачем повернуто чотири автомобілі, окрім автомобіля з державним номером АА 6880 ОМ.

Вказаний автомобіль з лізингу не повернуто і ця теза не є спірною між сторонами у даній справі.

Однак, за твердженнями господарського суду, спір виник з неналежного виконання відповідачем зобов'язань, а тому норми, зазначені позивачем у позовній заяві, що регулюють не договірні відносини, не мають відношення до спірних правовідносин у цій справі.

На підставі зазначених позивачем норм за таким спором, позов в частині відшкодування вартості автомобіля задоволенню не підлягає.

Позивачем при розгляді справи не було доведено всупереч п.4.8.2. генеральної угоди №135311 від 20.06.2011р. чи звертався останній до страхової компанії за відшкодуванням страхових виплат у зв'язку із знищенням (втратою) транспортного засобу, які спричинені відповідачем, а також чи було відмовлено позивачу страховою компанією у відшкодуванні страхової виплати.

Крім того, матеріалами справи не доведено факту втрати спірного автомобіля.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення неустойки, позивачем при зверненні з позовом помилково заявлено 25683,94 грн. неустойки за всі п'ять автомобілів, а не за один неповернутий.

Господарським судом зроблено перерахунок розміру неустойки з урахуванням останнього лізингового платежу та спливу одного повного місяця прострочення повернення автомобіля (перебіг з 03.11.2014р. по 02.12.2014р.) та на момент звернення позивача з позовом.

Судом першої інстанції визначено, що сума неустойки, яка підлягає стягненню становить 5136,78 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції було доведено та не заперечувалося відповідачем, що останнім не повернуто предмет лізингу (автомобіль) після закінчення дії додаткової угоди до Лізингового протоколу №1.02 від 19.07.2011р. до Генеральної угоди.

Матеріали справи не містять даних фізичного існування спірного автомобіля, відсутні фото- і відео свідчення стану спірного автомобіля на момент розгляду справи.

Також, за твердженнями скаржника, разом із автомобілям, не повернуто його приналежності: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі та комплект ключів, належне зберігання яких відповідачем сторони узгодили в п.5.1.3.4. Генеральної угоди.

Суд першої інстанції помилився у своїх твердженнях, що позивач повинен був обґрунтовувати позов, спираючись на п.4.8.2. Генеральної угоди.

Відповідач у письмових запереченнях на апеляційну скаргу зазначив про те, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення відшкодування вартості втраченого автомобіля, зважаючи на те, що позивачем не доведено його втрати.

Більш того, 19 травня 2015 року спірний автомобіль був повернутий в нормальному технічному стані разом з усіма його приналежностями позивачеві на підставі акту приймання-передачі, підписаного обома сторонами.

Тобто, вимога щодо відшкодування вартості спірного автомобіля є безпідставною.

22 травня 2015 року від скаржника надійшли письмові уточнення на апеляційну скаргу, відповідно до яких позивач просив апеляційний господарський суд рішення місцевого суду в частині відшкодування вартості автомобіля в розмірі 167520,00 грн. змінити шляхом припинення провадження з підстав відсутності предмету спору на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

В решті рішення господарського суду залишити без змін.

Також, позивач просив розглянути його апеляційну скаргу, з урахуванням уточнень до неї, за відсутності його повноважного представника.

Відповідач в засідання суду апеляційної інстанції не з'явився та не повідомив суд про причини неявки його представника, хоча про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 20.06.2011р. між ТОВ «ІЛТА» (Лізингодавець) та ТОВ «ДАНОН ДНІПРО» (Лізингоодержувач) укладено генеральну угоду №135311 з оперативної оренди та адміністрування парку транспортних засобів, предмет якої регулює правовідносини між лізингодавцем та лізингоотримувачем з оперативного лізингу транспортних засобів на термін, визначений угодою.

Згідно з додатком №1.02-лізинговим протоколом від 19.07.2011р. до Генеральної угоди №135311 лізингодавцем передано лізингоодержувачу на умовах цієї угоди п'ять автомобілів «Renault Logan Van» 1,6 Ambiance вартістю 109628,40 грн. кожен.

Передача вказаних автомобілів також підтверджена актом приймання-передачі, складеного сторонами 02.09.2011р.

Згідно переліку автомобілів, зазначених у вказаному акті приймання-передачі, також значиться автомобіль з державним номером АА 6880 ОМ та номером кузова VF1FSR В .

В акті повернення транспортних засобів від 05.11.2014р. вказано про повернення лізингоотримувачем лізингодавцю чотирьох автомобілів з названих п'яти, окрім автомобіля з державним номером АА 6880 ОМ.

Разом з тим, суду апеляційної інстанції надані докази , що спірний автомобіль повернуто позивачу згідно акту повернення транспортного засобу від 19.05.2015р., підписаного позивачем та відповідачем, та завіреного їх печатками.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що припинення провадження у справі на підставі п.1-1 п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України можливе лише до прийняття господарським судом рішення по суті, а спірний автомобіль було повернуто позивачу в день винесення рішення судом першої інстанції.

Враховуючи те, що господарським судом в задоволенні позову в частині відшкодування вартості автомобіля в розмірі 167520,00 грн. було правомірно відмовлено , судова колегія не вбачає підстав для його скасування або зміни в цій частині.

Що стосується прийнятого рішення в частині стягнення неустойки, судова колегія зазначає наступне.

Згідно зі ст.230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, в т.ч. пеня, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання; у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Стягнення неустойки у разі порушення лізингоодержувачем (відповідачем) строку повернення транспортного засобу-автомобіля сторони передбачили в п.7.1. генеральної угоди.

Дослідивши зроблений судом першої інстанції перерахунок неустойки, яка склала 5136,78 грн., апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо його правомірності.

Скаржник також не висловив своїх заперечень в частині визначення господарським судом розміру неустойки у зазначеній вище сумі, що підтверджується пунктом 2 прохальної частини письмових уточнень до апеляційної скарги.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105

Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

постановив:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Херсонської області від 19 березня 2015 року у справі №923/3/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю з 02.06.2015р. судді Мишкіної М.А. повний текст постанови підписано 08.06.2015р.

Головуючий суддя: Будішевська Л.О.

Судді: Мишкіна М.А.

Таран С.В.