РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015Справа №910/8435/15-г
За позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Полтавської міської виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"

про зобов'язання вчинити дії та стягнення 7608,85 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про зобов'язання Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" виконати платіжні документи про перерахування коштів з поточних рахунків, належних Полтавській міській виконавчій дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності: меморіальні ордери від 02.02.2015, 03.02.2015 про перерахування коштів в сумі 1199,90 грн. з поточного рахунку № 4001; платіжні доручення від 29.01.2015, 05.02.2015 про перерахування коштів в сумі 1074075,95 грн. з поточного рахунку № 4003, платіжні доручення від 29.01.2015, 30.01.2015, 02.02.2015, 03.02.2015 про перерахування коштів в сумі 34818,39 грн. з поточного рахунку № 44004 та стягнення з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" пені в розмірі 7608,85 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем були надані для виконання платіжні доручення, які відповідачем не були перераховані у встановлений законом строк, у зв'язку з чим позивач просить суд зобов'язати відповідача перерахувати грошові кошти в сумі 1110094,24 грн. та виконати умови укладеного договору. Крім того, за прострочення перерахування коштів позивач заявив про стягнення з відповідача пеню в розмірі 7608,85 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 порушено провадження по справі № 910/8435 /15-г, розгляд справи призначено на 12.05.2015.

12.05.2015 від позивача по справі через відділ діловодства суду надішли документи на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі та письмові пояснення на позовну заяву.

У зв'язку з нез'явленням в судове засідання 12.05.2015 представника відповідача розгляд справи відкладено на 08.06.2015.

02.06.2015 від позивача по справі надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача у судове засідання 08.06.2015 не з'явився, відзив на позовну заяву не подав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується відміткою на звороті ухвали суду та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою відповідача про отримання.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом враховано, що ухвалами від 06.04.2015 та від 12.05.2015 явка учасників судового процесу у судове засідання обов'язковою не визнавалась, а відповідачем клопотань про відкладення розгляду справи у судовому засіданні 08.06.2015 не заявлялось.

Таким чином, незважаючи на те, відповідач не з'явився у судове засідання 08.06.2015, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 08.06.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.10.2011 року між позивачем та відповідачем укладено Договір банківського рахунку № 99164 про відкриття рахунків № 4001, № 4002, № 4003, № 4004 у національній валюті для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України, та банк зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій з рахунком, що передбачено чинним законодавством України. Операції за рахунком здійснюються після отримання банком повідомлення про взяття рахунку на облік органом державної податкової служби (п. 1.1 договору).

Підпунктом 2.2.1 договору передбачено, що позивач має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, крім випадків обмеження прав розпорядження коштами на рахунку за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 2.3.3 договору банк зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта у відповідності з чинним законодавством України. У разі відсутності або недостатності коштів на рахунку клієнта для здійснення операції та сплати відповідної комісії за РКО на момент подання розрахункових документів до банку, здійснювати списання коштів з рахунку в межах суми встановленого овердрафту, якщо це обумовлено окремо укладеним договором між клієнтом та банком, в іншому випадку повертати розрахункові документи без виконання не пізніше наступного робочого дня з відміткою про причини повернення.

Операції за розрахунковими документами в гривнях, що надійшли до банку в операційний час (до 17 год. 30 хв.), виконуються банком того ж дня. Операції за розрахунковими документами в іноземній валюті для здійснення термінових переказів виконуються згідно затверджених тарифів. Документи, отримані після операційного часу, відмічаються штампом «Вечірня» та «післяопераційний час» та проводяться банком до 12 год. 00 хв. Наступного робочого дня (п. 4.2 договору).

Клієнт може подавати до банку розрахункові документи як в паперовій формі, так із використанням електронних розрахункових документів, відповідно до окремого укладеного договору (п. 4.3 договору).

24.10.2011 між позивачем та відповідачем укладено договір № 99164/КБ про встановлення та обслуговування системи дистанційного обслуговування „Клієнт-Банк".

Договір банківського рахунку укладений на невизначений строк та набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (п. 8.1 договору).

Згідно із умовами додаткового договору від 13.02.2012 № 3 до договору банківського рахунку від 24.10.2011 № 99164 Відповідач зобов'язувався здійснювати щоденно договірне списання залишку коштів станом на 17 год. 30 хв. з поточного рахунку № 4001 шляхом оформлення меморіального ордеру.

На підставі договору позивачем були надані відповідачу наступні розпорядження щодо здійснення платежів по рахунку 4001 меморіальні ордери: № 181496748 на суму 564,44 грн. 02.02.2015, № 181574456 від 03.02.2015 на суму 635,46 грн., вихідний залишок коштів по зазначеному рахунку на кінець дня 03.02.2015 складав 0,00 грн. Кошти в загальній сумі 1199,90 грн. повернуті на рахунок, як помилково списані.

Також позивачем були передані відповідачу платіжні документи на перерахування з рахунків позивача коштів, зокрема:

- з рахунку № 4003 29.01.2015 платіжні доручення на загальну суму 1616982,71 грн. та 05.02.2015 платіжне доручення на загальну суму 26,93 грн.;

- з рахунку № 4004 29.01.2015 платіжні доручення на загальну суму 75811,68 грн., 30.01.2015 платіжні доручення на загальну суму 803,30 грн., 02.02.2015 платіжні доручення на суму 10460,99 грн. та 03.02.2015 платіжне доручення на суму 22745,99 грн.

Зазначені вище платіжні документи були проведені Відповідачем в день їх подання. Але частина коштів була повернута Відповідачем, як помилково списані, а саме 06.02.2015 повернулися: на рахунок № 4,02 грн. із списаних за платіжними дорученнями від 29.01.2015, 26,93 грн. за платіжним дорученням від 05.02.2015 (всього 1074075,95 грн.); на рахунок № 4004 1008,11 грн. із списаних за платіжними дорученнями від 29.01.2015, 603,30 грн. із списаних за платіжними дорученнями 30.01.2015, 10460,99 грн. із списаних за платіжними дорученнями від 02.02.2015 та 22745,99 грн. із списаних за платіжними дорученнями від 03.02.2015 (всього 34818,39 грн.).

Зазначене вище підтверджується виписками з банківських рахунків позивача, які долучені позивачем до позовної заяви.

Таким чином, відповідач не виконав умови договору банківського рахунку від 24.10.2011 № 99164 в частині виконання розпоряджень клієнта про перерахування коштів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про встановлення та обслуговування системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Банк" №99164/КБ від 24.10.2011 року та Договору банківського рахунку №99164/10 від 24.10.2011 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були надані відповідачу наступні розпорядження щодо здійснення платежів по рахунку 4001 меморіальні ордери: № 181496748 на суму 564,44 грн. 02.02.2015, № 181574456 від 03.02.2015 на суму 635,46 грн., вихідний залишок коштів по зазначеному рахунку на кінець дня 03.02.2015 складав 0,00 грн. Кошти в загальній сумі 1199,90 грн. повернуті на рахунок, як помилково списані.

Також позивачем були передані відповідачу платіжні документи на перерахування з рахунків позивача коштів, зокрема:

- з рахунку № 4003 29.01.2015 платіжні доручення на загальну суму 1616982,71 грн. та 05.02.2015 платіжне доручення на загальну суму 26,93 грн.;

- з рахунку № 4004 29.01.2015 платіжні доручення на загальну суму 75811,68 грн., 30.01.2015 платіжні доручення на загальну суму 803,30 грн., 02.02.2015 платіжні доручення на суму 10460,99 грн. та 03.02.2015 платіжне доручення на суму 22745,99 грн.

Зазначені вище платіжні документи були проведені Відповідачем в день їх подання. Але частина коштів була повернута Відповідачем, як помилково списані, а саме 06.02.2015 повернулися: на рахунок № 4,02 грн. із списаних за платіжними дорученнями від 29.01.2015, 26,93 грн. за платіжним дорученням від 05.02.2015 (всього 1074075,95 грн.); на рахунок № 4004 1008,11 грн. із списаних за платіжними дорученнями від 29.01.2015, 603,30 грн. із списаних за платіжними дорученнями 30.01.2015, 10460,99 грн. із списаних за платіжними дорученнями від 02.02.2015 та 22745,99 грн. із списаних за платіжними дорученнями від 03.02.2015 (всього 34818,39 грн.).

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка, зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом, за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. ( ст. 1068 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. ( ст. 1074 Цивільного кодексу України ).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року №83 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" до категорії неплатоспроможних", Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 року прийнято рішення №26 про запровадження з 06.02.2015 року по 06.05.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", неплатоспроможний банк - це банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Закону України "Про банки та банківську діяльність".

Пунктом 16 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу, вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які надають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до ч. 1 та п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій та відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України, будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що на підставі укладеного 24.10.2011 року Договору про встановлення та обслуговування системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Банк" №99164/КБ між позивачем та відповідачем, у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання, зокрема, щодо виконання розпорядження позивача про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Пунктом 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Як встановлено судом, у період з 29.01.2015 р. по 05.02.2015 р. позивачем були подані до відповідача платіжні доручення на перерахування грошових коштів з рахунку №4003 29.01.2015р. платіжні доручення на суму 1616982,71 грн., 05.02.2015р. платіжні доручення на суму 26,93 грн.; з рахунку №4004 29.01.2015р. платіжні доручення на суму 75811,68 грн., 30.01.2015 р. платіжні доручення на суму 803,30 грн., 02.02.2015р. платіжні доручення на суму 10460,99 грн., 03.02.2015р. платіжні доручення на суму 22745,99 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися зобов'язальні відносини на підставі договору банківського рахунку, які носять майново-грошовий характер, а відтак в даному випадку відповідач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, на якого поширюється обмеження, встановлені п.1 ч.5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку із введенням у відповідача тимчасової адміністрації.

Таким чином, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 березня 2015 року по справі №910/9232/14 та постановах Вищого господарського суду України від 16 вересня 2014 року по справі № 910/7157/14, від 02 грудня 2014 року по справі №910/10423/14, від 23 грудня 2014 року по справі №910/9228/14, від 29 квітня 2015 року по справі №910/5560/14.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Полтавської міської виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Надра" про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Надра" виконати меморіальні ордери від 02.02.2015, 03.02.2015 про перерахування коштів у сумі 1199,90 грн. з поточного рахунку № 4001, платіжні доручення від 29.01.2015р., 05.02.2015р. про перерахування коштів у сумі 1074075,95 грн. з поточного рахунку №4003, платіжні доручення від 29.01.2015р., 30.01.2015р., 02.02.2015р., 03.02.2015р. про перерахування коштів у сумі 34818,39 грн. з поточного рахунку №4004 задоволенню не підлягають.

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Полтавської міської виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення пені в розмірі 7608,85 грн., як похідні вимоги від основного зобов'язання.

Крім того, суд зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 5 Закону України "Про судовий збір", а суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судовий збір не стягується. (п.4.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України").

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32- 34, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання: 09.06.2015р.

Суддя О.А. Грєхова