РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015Справа №910/10650/15
За позовом Виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Іллінецької міжрайонної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"

про зобов'язання виконати умови договору та зобов'язання вчинити дії

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

У квітні 2015 року до Господарського суду міста Києва звернулася Виконавча дирекція Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Іллінецької міжрайонної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (надалі - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (надалі - відповідач) з позовом про виконання умов договору банківського рахунку від 27.10.2011 року № 1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем були надані для виконання платіжні доручення, які відповідачем не були перераховані у встановлений законом строк, у зв'язку з чим позивач просить суд зобов'язати відповідача перерахувати грошові кошти в сумі 111768,72 грн. на інший поточний рахунок позивача.

28.05.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач надав відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог через те, що зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунку, що склалися між сторонами, носять майново-грошовий характер, тож позивач є кредитором за майновою вимогою, на які поширюються обмеження п. 1 ч. 5ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.04.2015 порушено провадження у справі № 910/10650/15, розгляд справи призначено на 02.06.2015.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Оскільки, сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, проте позивач та відповідач не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін судом обов'язковою не визнавалася, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 02.06.2015 року за відсутності представників позивача та відповідача.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 02.06.2015 року відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.10.2011 року між позивачем та відповідачем укладено Договір банківського рахунку № 1 про відкриття рахунків № 2112, № 2212, № 12312 у національній валюті для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України, та банк зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших платежів.

Підпунктом 2.2.1 договору передбачено, що позивач має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, крім випадків обмеження прав розпорядження коштами на рахунку за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 2.3.3 договору банк зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта у відповідності з чинним законодавством України. У разі відсутності або недостатності коштів на рахунку клієнта для здійснення операції та сплати відповідної комісії за РКО на момент подання розрахункових документів до банку, здійснювати списання коштів з рахунку в межах суми встановленого овердрафту, якщо це обумовлено окремо укладеним договором між клієнтом та банком, в іншому випадку повертати розрахункові документи без виконання не пізніше наступного робочого дня з відміткою про причини повернення.

Операції за розрахунковими документами в гривнях, що надійшли до банку в операційний час, виконуються банком того ж тижня (п. 4.2 договору).

Клієнт може подавати до банку розрахункові документи як в паперовій формі, так із використанням електронних розрахункових документів, відповідно до окремого укладеного договору (п. 4.3 договору).

28.10.2011 між позивачем та відповідачем укладено договір № 3 про встановлення та обслуговування вив теми дистанційного обслуговування „Клієнт-Банк" по виконанню розрахункового обслуговування поточних рахунків клієнта.

Договір банківського рахунку укладений на невизначений строк та набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (п. 8.1 договору).

На підставі договору позивачем були надані відповідачу наступні розпорядження щодо здійснення платежів:

- по рахунку 0112: 28.01.2015 платіжні доручення №№ 11, 12 щодо здійснення платежів на загальну суму 120,00 грн.; 30.01.2015 платіжні доручення №№ 14, 181259126, 181258951, 181258868, 181259047, 13, 15 на загальну суму 1175,96 грн. (вихідний залишок по рахунку станом на 30.01.2015 склав 64011,32 грн.); 02.02.2015 платіжні доручення № 19, 20, 22, 16, 17, 21 на загальну суму 16632,40 грн. (02.02.2015 на даний рахунок надійшли відсотки в сумі 159,77 грн.; вихідний залишок коштів по рахунку станом на 02.02.2015 склав 47638,69 грн.); 03.02.2015 платіжне доручення № 23 на суму 37538,69 грн. (вихідний залишок по рахунку станом на 03.02.2015 склав 0,00 грн.). Платежі, які були здійснені позивачем за період з 28.01.2015 по 03.02.2015 платіжними дорученнями № 19, 14, 13, 12, 20, 16, 15, 18, 17, 21, 23 на суму 65047,28 грн. повернулися на поточний рахунок позивача;

- по рахунку № 0212: 29.01.2015 платіжні доручення № 186, 174, 175, 178, 183, 191, 188, 176, 179, 187, 184, 190, 182, 180, 168, 170, 189, 172, 173, 185, 171, 269, 177 на загальну суму 69797,24 грн. (вихідний залишок коштів по рахунку станом на 29.01.2015 склав 00,00 грн.) Платіжними дорученнями № 186, 174, 178, 191, 188, 179, 187, 190, 182, 180, 168, 170, 172, 173, 185, 171 повернулися на поточний рахунок позивача № 0212;

- по рахунку 60312: 02.02.2015 на рахунок надійшли кошти а сумі 182,08 грн. та позивачем наданий меморіальний ордер № 181496696 щодо здійснення платежу на суму 182,08 грн. (вихідний залишок коштів по рахунку станом на 02.02.2015 склав 00,00 грн.); 04.02.2015 на рахунок надійшли кошти в сумі 20,50 грн. та позивачем наданий меморіальний ордер № 181642201 щодо здійснення платежу на суму 0,83 грн. (вихідний залишок коштів по рахунку станом на 04.02.2015 склав 19,67 грн.); 05.02.2015 меморіальний ордер № 181698360 на суму 19,67 грн. (вихідний залишок коштів по рахунку станом на 05.02.2015 склав 0,00 грн.). Платежі, які були здійснені позивачем за період з 01.01.2015 по 05.02.2015 меморіальними ордерами № 181642201, № 181698360, № 181496696 на загальну суму 202,58 грн. повернулися на поточний рахунок позивача.

Зазначене вище підтверджується випискам з банківських рахунків позивача, які долучені позивачем до позовної заяви.

Таким чином, відповідач не виконав умови договору банківського рахунку від 27.10.2011 № 1 в частині виконання розпоряджень клієнта про перерахування коштів на загальну суму 111768,72 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із листом № 08/321 від 26.02.2015 про перерахування грошових коштів у розмірі 111768,72 грн.

Однак, судом встановлено, що станом на час звернення до суду з позовною заявою подані позивачем розрахункові документи на загальну суму 111768,72 грн. залишилися невиконаними відповідачем.

Згідно з ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (п. 30.1ст. 30 зазначеного Закону).

У зв'язку з введенням тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимог кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року № 83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 року прийнято рішення № 26 про запровадження з 06.02.2015 року по 06.05.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

У відповідності до ч. 4 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 85 від 23 квітня 2015 року про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний Банк «Надра» до 05 червня 2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

Тобто станом на момент звернення позивача з позовом до суду у відповідача запроваджена тимчасова адміністрація.

За загальним правилом право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом (ст. 321 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Судом враховано, що всупереч вказаної норми банк не зміг забезпечити право позивача на безперешкодне розпорядження його коштами, що знаходяться на поточних рахунках, відкритих в банку на підставі договору банківського рахунку № 1 від 27.10.2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним щодо інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Так, п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Згідно з п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи вищезазначене, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

Тому, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Розглядаючи спір по суті, судом враховано, що відповідно до п.3 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на продовження виконання відповідачем спірних платіжних доручень позивача.

Окрім того, як вбачається з банківських виписок, призначення платежів було: «командировочні», «за використану електроенергію», «списання плати за січень згідно тарифів банку», «за послуги охорони», «профвнески», «військовий збір», «% банка», «податок з доходу», «єдиний соціальний внесок», «зарплата», «виплата процентів», «поверенення залишку коштів по організаційно-управлінських заходах», «імпорт міжбанківських платежів», «фінансування допомоги за рахунок фонду соцстраху», «перерахування залишку коштів по договору», «повернення зайво замовлених коштів», що не відповідає положенню п. 4 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в частині обмеження щодо здійснення банком відповідних операцій не поширюється на виплати лише аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо.

Крім того, виходячи зі змісту ст.ст. 39, 40, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку), у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів, передбачених у ч. 2 ст. 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій ст. 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача перерахувати грошові кошти в сумі 111768,72 грн. на поточний рахунок позивача не підлягають задоволенню.

При цьому суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права за договором банківського рахунку в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Іллінецької міжрайонної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Згідно статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32- 34, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення 02.06.2015

Суддя О.А. Грєхова