Господарський суд Чернігівської області
======================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

Іменем України

від 02 червня 2015 року у справі №927/561/15

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г.

розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/561/15

за позовом: Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного

комітету України, просп. Миру, 49-а, м. Чернігів, 14005

до відповідача: Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова, просп.

Перемоги, 203-А, м. Чернігів, 14000

про стягнення 68000грн. штрафу та 31620грн. пені

за участю представників сторін

від позивача: Полякової О.П. - завідувача юридичного сектору, довіреність №01-14/468 від 23.02.2015

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 02.06.2015 на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 68000грн. штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладеного рішення адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №52-рш від 22.10.2013 у справі №02-05/52-2013 та 31620грн. пені за прострочення сплати штрафу, нарахованої за періоди з 28.02.2014 по 25.03.2014, з 14.05.2014 по 18.05.2014.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав.

В судовому засіданні, яке відбулось 02.06.2015, про що складено протокол, прийняв участь представник позивача.

28 травня 2015 року від відповідача надійшла заява №1-07/532 від 27.05.2015 про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою керуючого та юриста ОЖБК м. Чернігова.

Представник позивача проти клопотання заперечував, зазначаючи, що відповідач навмисно затягує розгляд справи по суті.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи судом відхиляється судом з таких підстав.

За змістом ст.28 Господарського процесуального кодексу України юридичну особу - сторону в господарському процесі можуть представляти керівник, інші особи, повноваження, яких визначені законодавством або установчими документами; особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації; адвокат.

Тобто відсутність одного представника та керівника юридичної особи не позбавляє відповідача права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст.32-34 Господарського процесуального кодексу України).

До заяви відповідачем не додано жодного доказу, що підтверджує викладені у ній обставини, а також доказів неможливості забезпечити участь в судовому засіданні іншого представника, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що відповідач не забезпечив явку свого уповноваженого представника без поважних причин.

При цьому неявка представника відповідача в засідання господарського суду без поважних причин, ненадання відзиву на позов та витребуваних судом документів, а також неодноразове подання клопотання про відкладення розгляду справи розцінюється судом як дії, направлені на затягування вирішення спору по суті та зловживання стороною своїми процесуальними правами.

Оскільки явка представника відповідача не визнавалась господарським судом обов'язковою, тому відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України участь в господарських засіданнях є правом сторони, яке вона реалізовує на власний розсуд та яким відповідач не скористався. Враховуючи, що неявка представника відповідача не є перешкодою для розгляду справи, з метою уникнення затягування вирішення спору по суті суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності представника відповідача відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

Клопотання позивача про відмову від здійснення фіксації судового засідання технічними засобами судом задоволено. Засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено без фіксації технічними засобами. Хід судового процесу відображено у протоколі судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представника позивача, з'ясувавши обставини справи, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх наданими доказами, суд ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2013 року адміністративною колегією Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України по справі №02-05/52-2013 винесено рішення №52-рш (а.с.12-16), яким визнано, що Об'єднання житлово-будівельних кооперативів міста Чернігова (відповідач у справі) за результатами діяльності у 2012 році та І півріччі 2013 року займало монопольне становище на ринку послуг з надання місць для розташування телекомунікаційного (комп'ютерного) обладнання в межах будинків, які ним обслуговуються, з часткою 100%; визнано, що дії Об'єднання житлово-будівельних кооперативів міста Чернігова щодо застосування різних цін до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання, що надають телекомунікаційні послуги порушенням, передбаченим п.2 ст.50, п.2 ч.2 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг з надання місць для розташування телекомунікаційного (комп'ютерного) обладнання в межах будинків, які ним обслуговуються, шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод без об'єктивно виправданих на те причин. Крім того, вищевказаним рішення відповідно до ст.52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» на відповідача накладено штраф у розмірі 68000грн.

Як свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення адресату (а.с.18) рішення разом із супровідним листом №02-2/3797 від 29.10.2013 (а.с.17), в якому містилися реквізити для перерахування штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, отримано відповідачем 31.10.2013.

В силу ч.1 ст.60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було оскаржено рішення №52-рш від 22.10.2013 адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України по справі №02-05/52-2013 до господарського суду.

21 січня 2014 року господарським судом Чернігівської області порушено провадження у справі №927/69/14 за позовом Об'єднання житлово-будівельних кооперативів міста Чернігова до Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення (ухвала - а.с.19).

27 лютого 2014 року за результатами розгляду справи №927/69/14 господарським судом винесено рішення (а.с.20-23), яким у позові відмовлено повністю.

Як вбачається з матеріалів справи Об'єднанням житлово-будівельних кооперативів міста Чернігова на вищевказане рішення місцевого господарського суду подано апеляційну скаргу, яка ухвалою від 26.03.2014 (а.с.24) прийнята Київським апеляційним господарським судом до провадження.

За наслідками апеляційного розгляду постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2014 (а.с.25-29) рішення господарського суду Чернігівської області від 27.02.2014 по справі №927/69/14 залишено без змін.

Ухвалою від 16.06.2014 (а.с.30) Вищий господарський суд України у справі №927/69/14 касаційну скаргу Об'єднання житлово-будівельних кооперативів міста Чернігова на судові рішення місцевого господарського суду та суду апеляційної інстанції повернув скаржнику.

Інших судових рішень, які б приймались в межах розгляду спору про визнання недійсним або скасування рішення адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №52-рш від 22.10.2013 по справі №02-05/52-2013 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» сторонами в ході розгляду даної справи не надано.

Відповідно до ч.5 ст.85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

За змістом ч.3 ст.105 Господарського процесуального кодексу України постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

З огляду на вищевикладені норми господарського процесу, суд приходить до висновку, що рішення господарського суду Чернігівської області від 27.02.2014 у справі №927/69/14, яким відмовлено у задоволенні позову Об'єднання житлово-будівельних кооперативів міста Чернігова про скасування рішення №52-рш від 22.10.2013 адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України по справі №02-05/52-2013, набрало законної сили 13 травня 2014 року.

Згідно із ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас, статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави, за яких учасники судового процесу звільняються від обов'язку доказування. Зокрема, відповідно до частини 3 вищеназваної статті Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що у справі №927/69/14 та у даній справі беруть участь ті самі особи, факти, які встановлені рішенням господарського суду у справі №927/69/14 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову в межах даної справи.

Таким чином питання правомірності винесення адміністративною колегією Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України рішення №52-рш від 22.10.2013 у справі №02-05/52-2013, відповідності його вимогам чинного законодавства в межах даної справи не потребують доказування.

Крім того, за заявою відповідача №1-07/617 від 16.05.2014 (а.с.31-32) розпорядженням адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №52-2014/2-р від 19.05.2014 (а.с.34-35) розпочато провадження з перегляду рішення адміністративної колегії відділення від 22.10.2013 за №52-рш у справі №02-05/52-2013.

За результатами перегляду адміністративною колегію Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України винесено рішення №52/2-р/к від 04.02.2015 (а.с.36-37), яким рішення №52-рш від 22.10.2013 у справі №02-05/52-2013 залишено без змін.

Як свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення адресату (а.с.39) вищевказане рішення, направлене на адресу відповідача при супровідному листі №02-01/2/399 від 09.02.2015 (а.с.38), отримано відповідачем 16.02.2015.

Доказів оскарження рішення №52/2-р/к від 04.02.2015 «Про перегляд рішення від 22.10.2013 №52-рш у справі №02-05/52-2013» у встановленому законом порядку сторонами в ході розгляду даної справи не надано.

Отже суд приходить до висновку, що рішення №52-рш від 22.10.2013 у справі №02-05/52-2013 органу Антимонопольного комітету України на моменту винесення даного рішення є чинним та в силу ч.2 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є обов'язковим до виконання.

В силу ч.3 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Аналогічний строк сплати штрафу, встановлений і в рішенні №52-рш від 22.10.2013 адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі №02-05/52-2013.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.62 Закону України «Про захист економічної конкуренції» строки, в межах яких вчиняються відповідні дії, зокрема при розгляді заяв про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію суб'єктів господарювання, при розгляді справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції тощо, встановлюються законодавством про захист економічної конкуренції, а також органами Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України. Зазначені строки визначаються календарною датою, зазначенням події, що повинна неминуче настати, чи періодом часу. Перебіг строку, який обчислюється роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок. Строк, який обчислюється місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, який обчислюється місяцями, припадає на такий місяць, що не має

відповідного числа, строк закінчується в останній день цього місяця. У разі, коли останній день припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Оскільки, як встановлено судом вище рішення №52-рш від 22.10.2013 адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі №02-05/52-2013 отримано відповідачем 31.10.2013, він мав сплатити накладений на нього цим рішенням штраф у розмірі 68000грн. до 02 січня 2014 року включно, оскільки останній день строку 01.01.2014 припадає на святковий день (1 січня).

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В ході розгляду справи відповідач доказів сплати штрафу у добровільному порядку суду не надав.

Відповідно до ч.7 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, органи Антимонопольного комітету України стягують штраф в судовому порядку. За змістом ч.9 вищеназваної статті Закону сума стягнутого штрафу зараховується до державного бюджету.

Враховуючи, що відповідач на момент винесення даного рішення не надав суду доказів сплати штрафу у добровільному порядку, суд приходить до висновку, що вимога позивача є правомірною та задовольняється судом в повному обсязі, у зв'язку з чим з відповідача в доход Державного бюджету України підлягає стягненню 68000грн. штрафу.

З посиланням на ч.5 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» позивач просить також стягнути з відповідача 31620грн. пені за прострочення сплати штрафу, нарахованої за періоди з 28.02.2014 по 25.03.2014, з 14.05.2014 по 18.05.2014.

Згідно із ч.5 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за кожен день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Нарахування пені зупиняється на час розгляду органом Антимонопольного комітету України заяви особи, на яку накладено штраф, про перевірку чи перегляд рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

При цьому як зазначено в підп.20.2. п.20 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №15 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» абзацами третім - п'ятим частини п'ятої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Перевіривши правильність обчислення позивачем пені судом встановлено, що ним враховано законодавчі обмеження щодо періоду її нарахування та не здійснено (зупинено) нарахування пені на час розгляду судами першої та апеляційної інстанції господарської справи №927/69/14 за позовом Об'єднання житлово-будівельних кооперативів міста Чернігова до Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення, а також на час розгляду органом Антимонопольного комітету України заяви відповідача про перегляд рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до ч.9 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» сума стягнутої пені зараховується до державного бюджету.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт прострочення сплати відповідачем накладеного на нього за порушення законодавства про захист економічної конкуренції штрафу, розрахунок пені відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, та арифметично є вірним, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача в доход державного бюджету 31620грн. пені за прострочення сплати штрафу є правомірною і задовольняється судом в повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими, а тому належать до задоволення в повному обсязі і з відповідача в доход державного бюджету підлягає стягненню 68000грн. штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції та 31620грн. пені за прострочення сплати штрафу.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви справляється судовий збір.

За змістом ч.3 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно із ч.1 ст.4 вказаного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

З огляду на предмет позову, дана позовна заява носить майновий характер, оскільки стосується стягнення грошових коштів.

За змістом ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2% ціни позову, але не менше 1,5 розмірів мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати.

Оскільки ціна даного позову становить 99620грн., за його подання до господарського суду підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2% ціни позову, що становить 1992грн.40коп.

Враховуючи, що відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» територіальні відділення Антимонопольного комітету України звільнені від сплати судового збору, відповідачем в ході розгляду справи доказів належності до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору, суду не надано, з огляду на задоволення позовних вимог в повному обсязі, судовий збір, який підлягав сплаті за подання до господарського суду даного позову у сумі 1992грн.40коп., має бути стягнутий з відповідача в доход Державного бюджету України.

Керуючись Законом України «Про захист економічної конкуренції», Законом України «Про судовий збір», ст.ст.22, 28, 32, 33, 35, 49, 75, 82-85, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова, просп. Перемоги, 203-А, м. Чернігів, 14000 (ідентифікаційний код 05389925, р/р 6969 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023) в доход Державного бюджету України (одержувач - УК в м. Чернігові/21081100, код ЄДРПОУ одержувача 38054398, р/р 0002 в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, код платежу (КБКД) 21081100) 68000грн. штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції та 31620грн. пені за прострочення сплати штрафу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова, просп. Перемоги, 203-А, м. Чернігів, 14000 (ідентифікаційний код 05389925, р/р 6969 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023) в доход Державного бюджету України (рахунок 3002 в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, отримувач: УК у м.Чернігові/м.Чернігів/22030001, , код бюджетної класифікації доходів 22030001, призначення платежу: «судовий збір, код 03500068 (код ГСЧО) пункт 2») 1992грн.40коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписано 04 червня 2015 року.

Суддя Т.Г. Оленич