РІШЕННЯ

"28" травня 2015 р.Справа № 921/298/15-г/4

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

Розглянув справу

за позовом Комунального підприємства "Тернопільводоканал" вул. Танцорова, 7, м.Тернопіль, 46008

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 АДРЕСА_1, 47717

про усунення порушень користування охоронними зонами інженерних мереж на земельній ділянці.

За участю представників сторін:

позивача: уповноважений - Чорненький В.В. (довіреність №193/15 від 04.02.2015р.);

відповідача: підприємець - ОСОБА_2 (довідка №19473863 від 21.10.2014р.);

адвокат - Покотило Ю.В. (договір про надання юридичних послуг №б/н від 18.04.2015р.).

В розпочатому судовому засіданні представникам сторін процесуальні права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 811 ГПК України, роз'яснено.

Суть справи:

Комунальне підприємство "Тернопільводоканал" вул.Танцорова, 7, м.Тернопіль, звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 АДРЕСА_1, про усунення порушення режиму використання охоронних зон інженерних мереж на земельній ділянці за кадастровим НОМЕР_2 шляхом винесення складування матеріалів за межі охоронної зони або шляхом перенесення інженерної мережі за рахунок підприємця.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим фактом, що підприємець ОСОБА_2 використовує земельну ділянку, площею 0,0846га, що знаходиться на території Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, із порушенням обмежень, встановлених законом, щодо використання земельної ділянки, віднесеної до зони охорони об'єктів централізованого питного водопостачання. Зокрема, підприємець на земельній ділянці, що перебуває у його власності та в межах якої проходять водопровідні та каналізаційні мережі позивача, складує будівельні матеріали. Дані дії свідчать про порушення відповідачем земельного законодавства щодо дотримання ним обмежень у використанні земельної ділянки, в межах якої проходять водопровідні та каналізаційні мережі, чим порушуються права КП "Тернопільводоканал" як підприємства трубопровідного транспорту і виробника послуг з водопостачання та водовідведення, так як виявлені порушення закону унеможливлюють безперешкодну роботу каналізаційних мереж та ускладнюють доступ до них, створюють додаткове навантаження на мережу та загрожують виникненню аварійних ситуацій. Посилається на норми Законів України "Про трубопровідний транспорт", "Про питну воду та питну водопостачання", ст.ст.73, 91, 112, 113 Земельного кодексу України, ДБН В.2.5-74:2013 "Водопостачання. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування", ДБН В.2.5-75:2013 "Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування", ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", Положення про порядок проектування та експлуатації зони санітарної охорони джерел водопостачання і водопроводів господарсько-питного призначення, якими визначено обмеження у користуванні земельною ділянкою, яка відноситься до зони санітарної охорони джерел питної води та об'єктів централізованого питного водопостачання.

25.05.2015р. позивачем подано додаткові обґрунтування позовних вимог (вх.№12676). Представник позивача в судових засіданнях підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та поясненнях від 25.05.2015р. просив суд задовольнити вимоги позивача.

Крім того, позивачем заявлено клопотання про призначення експертизи (вх.№12969 від 28.05.2015р.), згідно якого підприємство просить призначити у даній справі земельну експертизу та поставити на вирішення експерта питання чи проходять по спірній земельній ділянці водопровідні та каналізаційні мережі та чи наявні на такій об'єкти, які свідчать про порушення обмежень використання земельної ділянки, що відноситься до земель охоронної зони водопровідних та каналізаційних мереж.

Суд, розглянувши дане клопотання позивача, вивчивши обставин справи і заслухавши доводи сторін щодо необхідності такого призначення, відхиляє його, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 41 ГПК України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

У клопотанні про призначення земельної експертизи у даній справі позивачем не наведено обставин, які унеможливлюють доведення тих чи інших фактів, що мають значення для вирішення даного спору, без призначення експертизи. Натомість, наявні в матеріалах справи докази не є взаємно суперечливими. Отже, обставини, які мають значення для вирішення даного спору підлягають доведенню належними та допустимими документальними доказами в загальному порядку, встановленому ст.ст.32-43 ГПК України. Крім того, призначення у даній справі земельної експертизи зведеться до збирання доказів судовим експертом на підтвердження фактів, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, що є неприпустимим в силу господарського процесуального законодавства, Закону України "Про судову експертизу" та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, оскільки експерту заборонено самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи.

Відповідач позовні вимоги заперечує з підстав, наведених у відзиві на позов від 06.05.2015р. Серед іншого в заперечення заявлених позовних вимог відповідач зазначив, що позивачем не надано жодних документів, які б свідчили про порушення підприємцем вимог земельного законодавства. Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що акти технічного обстеження водоканалізаційних мереж від 14.07.2014р. та 02.03.2015р. не мають доказової сили в силу тої обставини, що такі складені односторонньо позивачем. Також, відповідачем зауважено, що він не здійснює на спірній земельній ділянці діяльність, яка може призвести до завдання шкоди інженерній мережі водопроводу та каналізації. Підприємець та його представник в судовому засіданні підтримали заперечення, наведені у відзиві на позов та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, господарський суд встановив наступне.

Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, витягу НВ-2013 від 07.03.2013р. з Державного земельного кадастру, листа Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області від 12.01.2015р. №02-82/01-04 земельна ділянка, площею 0,0846га за кадастровим НОМЕР_2, розташована на території Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, та віднесена до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення перебуває у власності ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_4 виданого 26.02.2002р. Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) для комерційної діяльності.

Державна реєстрація права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 проведена на підставі документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку - державного акта серії НОМЕР_3 та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об'єднанні земельних ділянок, розробленої СМП "Геодеція" у 2009 році на замовлення ОСОБА_2 та затвердженої Розпорядженням голови районної державної адміністрації №889 від 22.12.2009р.

Як вбачається з витягу НВ-2013 від 07.03.2013р., кадастрового плану земельної ділянки, плану меж земельної ділянки відомості про обмеження у використанні земельної ділянки відсутні.

14.07.2014р. при обстеженні представниками КП "Тернопільводоканал" каналізаційного колектора d=700мм та водопроводу d=500мм, що розташовані в межах земель Тернопільського району Тернопільської області біля вул.Протасевича у м.Тернополі, над вказаними мережами на земельній ділянці виявлено складування та здійснення продажу будівельних матеріалів, про що складено відповідний акт, який підписано з боку Водоканалу - інспектором Яциковським А.О., а землекористувачем ОСОБА_2 із запереченнями: "вимог ДБН "360-92" та інших правил мною не порушено".

Згідно даного акту Водоканал вимагав ліквідувати виявлені недоліки до 21.07.2014р. з письмовим повідомленням виконання вимог.

Крім того, 25.07.2014р. КП "Тернопільводоканал" зверталося до ОСОБА_2 із листом №1746/14, згідно якого вимагало усунення порушень Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення шляхом переносу ринку будматеріалів.

02.03.2015р. КП "Тернопільводоканал" здійснено повторне обстеження вказаних каналізаційних мереж, за результатами якого інспектором встановлено, що на час обстеження підпірна стіна торгового павільйону відсутня, а також на території ринку на каналізаційному колекторі розміщені будівельні матеріали (бруківка, плитка, пісок), про що також складено акт технічного обстеження водоканалізаційних мереж та згідно якого Водоканал зобов'язано ОСОБА_2 встановити підпірну стіну на водопровідній мережі і демонтувати будівельні матеріали з каналізаційної мережі. Даний акт підписаний лише інспектором КП "Тернопільводоканал" Яциковським А.О. без зазначення причини відсутності підпису представника Абонента.

Між тим, на лист КП "Тернопільводоканал" про вжиття заходів щодо усунення порушень вимог земельного законодавства з дотримання правового режиму використання охоронних зон водопровідних та каналізаційних мереж по вул.Протасевича у м.Тернополі (каналізаційний колектор d=700мм та водопровід d=500мм) Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області повідомлено (лист №3-2/4634/2887), що згідно Положення про Державну екологічну інспекцію у Тернопільській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України №136 від 12.12.2011р., Державна екологічна інспекція здійснює контроль лише за особливо цінними землями, до яких включаються землі водного фонду, природо-заповідного фонду та природні і архітектурні пам'ятки природи, а також у період з серпня по грудень 2014 року Інспекція не здійснює контролюючих заходів в силу положень Закону України від 31.07.2014р. №1622-VII "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014р.".

В свою чергу, КП "Тернопільводоканал" вважає, що недотримання відповідачем нормативної відстані до водопровідних та каналізаційних мереж при здійсненні господарської діяльності порушує інтереси Водоканалу, як підприємства трубопровідного транспорту і виробника послуг з водопостачання та водовідведення, оскільки виявлені при технічному обстеженні водоканалізаційних мереж порушення (акт від 14.07.2014р. та 02.03.2015р.) загрожують нормальній безперебійній роботі каналізаційних мереж, а розміщення в межах охоронної зони будь-яких предметів ускладнює доступ до мереж, створює додаткове навантаження на мережу та загрожує виникненням аварійних ситуацій, що може зумовити тривалий перебій у наданні послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Дані обставини стали підставою для вирішення питання про усунення відповідачем виявлених порушень у використанні земельної ділянки, що перебуває в межах охоронної зони водопровідних та каналізаційних мереж, в судовому порядку.

Господарський суд, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішні переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. При цьому, суд виходив з наступного.

Відносини, пов'язані з правом власності на землю та його реалізацією, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Частиною першою статті 78 Земельного кодексу передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до частин другої, третьої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку виникає з моменту його державної реєстрації (стаття 125 ЗК України).

Судом встановлено, що земельна ділянка, площею 0,0846га за кадастровим НОМЕР_2, розташована на території Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, перебуває у приватній власності ОСОБА_2 для комерційної діяльності.

Згідно частини четвертої статті 373 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Водночас, відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст.ст.91, 96 ЗК України на власників земельних ділянок та землекористувачів покладено обов'язок дотримуватися обмежень, пов'язаних з встановленням охоронних зон.

Так, статтею 112 ЗК України встановлено, що охоронні зони створюються, зокрема, уздовж ліній зв'язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об'єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об'єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.

За приписами статті 1 Закону України "Про трубопровідний транспорт", дія якого поширюється на відносини в галузі трубопровідного транспорту, призначеного для транспортування, в тому числі води, з місця видобутку до місця споживання (стаття 4 названого Закону), охоронна зона являє собою землі вздовж магістральних та промислових трубопроводів, навколо промислових об'єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення їх негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об'єкти та довкілля в цілому. В свою чергу, магістральним трубопроводом є технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об'єктами і спорудами, зв'язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів.

До земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, на яких збудовано наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж трубопроводів встановлюються охоронні зони. Земля в межах охоронних зон не вилучається, а використовується з обмеженнями (обтяженнями) відповідно до закону або договору. Порядок встановлення, розмір та режим використання охоронної зони об'єкта трубопровідного транспорту визначаються законодавством України (стаття 11 Закону України "Про трубопровідний транспорт" ).

Таким чином, законом встановлюються спеціальні обмеження права користування, пов'язані із встановленням територій із режимом обмеженого використання. Тобто, правовий режим охоронних зон відрізняється залежно від об'єкта, навколо якого встановлена зона, проте завжди передбачає обмеження щодо можливих видів використання земельної ділянки.

Згідно статті 113 ЗК України, статті 36 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", п.15.5 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008р. N190, не дозволяється складання матеріалів і предметів, накопичування сміття ближче ніж за 5 метрів від осі водопровідних і каналізаційних мереж і пристроїв та в межах охоронних санітарних зон; самовільне спорудження над водопровідними і каналізаційними мережами та пристроями будь-яких будівель та предметів благоустрою; здійснювати роботи на мережах централізованого питного водопостачання та водовідведення, відкривати ляди колодязів, спускатися в них, регулювати засувки без присутності представників виробника послуг.

Нарівні з поняттям "охоронна зона" існують такі поняття, як "зона санітарної охорони" та "санітарно-захисна зона" (ст.ст.113-114 ЗК України).

Так, зони санітарної охорони створюються навколо об'єктів, де є підземні та відкриті джерела водопостачання, водозабірні та водоочисні споруди, водоводи, об'єкти оздоровчого призначення та інші, для їх санітарно-епідеміологічної захищеності; санітарно-захисні зони створюються навколо об'єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об'єктів від територій житлової забудови.

У межах зон санітарної охорони та зон санітарної охорони забороняється діяльність, яка може призвести до завдання шкоди підземним та відкритим джерелам водопостачання, водозабірним і водоочисним спорудам, водоводам, об'єктам оздоровчого призначення, навколо яких вони створені.

Правовий режим земель зон санітарної охорони та зон санітарної охорони визначається законодавством України.

Зокрема, зони санітарної охорони джерел та об'єктів централізованого питного водопостачання входять до складу водоохоронних зон і поділяються на три пояси: перший пояс (суворого режиму) включає територію розміщення водозабору, майданчика водопровідних споруд і водопідвідного каналу; другий і третій пояси (обмеження і спостереження) включають територію, що відводиться для забезпечення охорони джерел та об'єктів централізованого питного водопостачання (ст.35 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання"). Детально правовий режим різних поясів зон санітарної охорони джерел водопостачання визначається розділом VII Закону України "Про питну водну та питне водопостачання", а також постановою кабінету Міністрів України від 18.12.1998 N2024 "Про правовий режим зон санітарної охорони водних об'єктів".

Відповідно до п.15.2.4 ДБН В.2.5-74:2013 "Водопостачання. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування" ширину захисної смуги водоводів, що проходять по незабудованій території, потрібно приймати від крайніх водоводів: при прокладанні в сухих ґрунтах - не менше ніж 10м при діаметрі до 1000мм і не менше ніж 20м при більших діаметрах; в мокрих ґрунтах - не менше ніж 50м незалежно від діаметра. А при прокладанні водопроводів по забудованій території ширина охоронної зони визначається відповідно до СанПіН 2640-82 "Положення про порядок проектування та експлуатації ЗСО джерел водопостачання і водопроводів господарсько-питного призначення" (затверджено Головним державним санітарним лікарем СРСР 18.12.1982р. N2640-82). Пунктом 5.3 Положення встановлено, що для водопроводів діаметром до 1000мм ширина захисної смуги встановлюється не менше 10м.

В свою чергу п.17.1.2 ДБН В.2.5-75:2013 "Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування" з метою попередження травматизму, інших прикрих випадків при виникненні провалів у місцях пошкодження склепінь каналізаційних мереж або при аваріях на них визначає ширину захисної охоронної зони каналізаційних мереж 5м.

Як вбачається із схеми каналізаційної мережі по вул.Протасевича у місті Тернопіль проходить водопровід діаметром 500мм та розміщений каналізаційний колектор із діаметром 700мм.

Тому, з урахуванням наведених норм регулювання режиму використання земельних ділянок охоронних зон та зон санітарної охорони водопровідних та каналізаційних мереж, на земельній ділянці, в межах якої знаходяться вказані водопровід та колектор законом встановлено охоронну зону до п'яти метрів в обидві сторони від зовнішніх стінок трубопроводу, який розміщений в сухих ґрунтах та віднесено до другого поясу зони санітарної охорони.

Отже, об'єктами кадастрового зонування є зони особливого режиму використання земель, тобто режим землекористування, що обмежує ті або інші види господарської або правової діяльності. На території таких зон встановлюють особливий режим землекористування з метою гарантування прав власників землі, захисту населення від шкідливого впливу промислових та інших об'єктів, що мають специфічний режим виробничої діяльності. Зони особливого режиму землекористування виділяються відповідно до чинного законодавства України.

Між тим, приписами частини 2 статті 111 Земельного кодексу України передбачено державну реєстрацію обмеження використання земельної ділянки. Частиною 4 статті 111 Земельного кодексу України встановлено, що обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом, і є чинними з моменту державної реєстрації.

Відомості про такі обмеження вносяться до окремого розділу Державного земельного кадастру "Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки" та є чинними з моменту державної реєстрації.

Таким чином, обмеження відносно земельної ділянки підлягають державній реєстрації та мають міститися у Державному земельному кадастрі.

Дана норма знайшла своє відображення і в статті 28 Закону України "Про державний земельний кадастр" та п.2.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 N376, відповідно яких технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає перелік обмежень у використанні земельної ділянки та підлягає реєстрації у Державному земельному кадастрі.

В свою чергу, відповідно до Класифікатора обмежень та обтяжень у використанні земельних ділянок, затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 29 грудня 2008 року N643, до земель з обмеженим режимом використання віднесено охоронну зону навколо інженерних комунікацій (код обмеження (обтяження) у використанні земельної ділянки - 01.01.08) та зони санітарної охорони джерел та об'єктів централізованого питного водопостачання, згідно Законів України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", "Про питну воду та питне водопостачання", постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.1998р. N2024 "Про правовий режим зон санітарної охорони водних об'єктів" (код обмеження (обтяження) у використанні земельної ділянки - 01.02.01).

Згідно з частиною п'ятою статті 21 Закону України "Про державний земельний кадастр", відомості про обмеження у використанні земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань, проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), іншої документації із землеустрою.

Відповідно до статті 28 Закону України "Про державний земельний кадастр", внесення до Державного земельного кадастру відомостей про обмеження у використанні земель здійснюється у формі: державної реєстрації обмежень у використанні земель; внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі обмежень у використанні земель, безпосередньо встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Зважаючи на дану норму закону, державній реєстрації підлягають обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, зокрема, у процесі державної реєстрації земельної ділянки.

Державна реєстрація обмеження у використанні земель здійснюється на підставі заяви: власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності або особи, на користь якої встановлені обмеження, - щодо обмежень, які стосуються використання певної земельної ділянки; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, рішенням якого затверджена документація із землеустрою, яка є підставою для внесення відомостей про ці обмеження до Державного земельного кадастру, - щодо інших обмежень.

Слід зазначити, що додатком № 6 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012р. №1051, визначено перелік обмежень щодо використання земельних ділянок, зокрема за кодами 01 - охоронна зона, 01.08 - охоронна зона навколо інженерних комунікацій, 02.01 - зона санітарної охорони джерел та об'єктів централізованого водопостачання.

З метою з'ясування питання наявності чи відсутності обмежень щодо земельної ділянки за кадастровим НОМЕР_2, що перебуває у власності ОСОБА_2, судом було досліджено дані Державного земельного кадастру з яких вбачається, що обмеження у використанні земельної ділянки відсутні. Дані обставини підтверджуються як інформацією наведеною в розділі про відомості щодо обмеження у використанні земельної ділянки, так і кадастровим планом спірної земельної ділянки.

За таких обставин слід дійти висновку, що сторонами не подано, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження розміщення земельної ділянки відповідача в межах охоронної зони та зони санітарної охорони водопровідних та каналізаційних мереж.

Водночас, судом враховується можливість реєстрації обмежень у використанні спірної земельної ділянки, оскільки інформація про обмеження у використанні земельної ділянки згідно наведених норм закону підлягала відображенню як в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об'єднанні земельних ділянок та плані меж земельної ділянки, так і у кадастровому плані земельної ділянки.

Отже, позивачем не доведено факту віднесення до земель із обмеженням у використанні земельної ділянки, площею 0,0846га за кадастровим НОМЕР_2, розташованої на території Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Разом з тим, положеннями статті 188 ЗК України визначено, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється уповноваженими органами виконавчої влади по земельних ресурсах, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - спеціально уповноваженими органами з питань екології та природних ресурсів. При цьому, порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Відповідно до положень ст.6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охоронною земель" та Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011р. №459/2011, Державна інспекція сільського господарства в Тернопільській області є спеціально створений державою орган, який уповноважений здійснювати функції у спірних відносинах, що виникають в галузі охорони та раціонального використання земель.

Натомість, на підтвердження факту порушення відповідачем вимог закону з дотримання обмежень у використанні земель, що відносяться до охоронних зон та зон санітарної охорони водопроводів централізованого водопостачання та водовідведення позивачем надано односторонні акти технічного обстеження водо каналізаційних мереж від 14.07.2014р. та 02.03.2015р., з яких не вбачається яку земельну ділянку було обстежено інспектором Водоканалу.

Отже, всупереч вимог наведених норм закону та ст.43 ГПК України, позивачем до матеріалів справи не надано передбачених діючим законодавством доказів проведення перевірки органом, уповноваженим державою здійснювати перевірки у сфері дотримання відповідачем вимог земельного законодавства (Держсільгоспінспекцією), тобто не підтверджено факту порушення відповідачем вимог закону щодо дотримання обмежень у використанні земельної ділянки, що перебуває у його власності.

Що ж до посилань позивача на положення Закону України "Про правовий режим земель охоронних зон в магістральних трубопроводах", то такі не заслуговують уваги з огляду на те, що сфера застосування цього Закону поширюється на правовідносини, пов'язані з використанням земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів, до складу яких належать об'єкти нафтопроводів, нафтопродуктопроводів, газопроводів, аміакопроводів, етиленопроводів (ст.ст.4-5 Закону України "Про правовий режим земель охоронних зон в магістральних трубопроводах").

Згідно ст.33, абзацу 2 ст.34, ст.43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач жодними доказами не обґрунтував, яким чином здійснення відповідачем господарської діяльності на спірній земельній ділянці може загрожувати нормальній безпеці роботи каналізаційних мереж та спричинити виникненню аварійних ситуацій. Натомість, обґрунтування позовних вимог підприємства зводяться до цитування норм закону щодо режиму використання земель охоронної зони та зон санітарної охорони та не підтверджено встановлення обмежень у використанні земельної ділянки, що перебуває у власності відповідача в установленому порядку, тобто з відповідним відображення у кадастровому плані земельної ділянки та внесенням такої інформації до Державного земельного кадастру. Також, позивачем не доведено факту ускладнення чи неможливості доступу до водопровідних та каналізаційних мереж для їх огляду та експлуатації, так як наявні в матеріалах документи свідчать про можливість огляду водопровідних та каналізаційних мереж представниками Водоканалу.

З врахуванням викладеного, позовні вимоги КП "Тернопільводоканал" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с.Великі Бірки, Тернопільський район, Тернопільська область, про усунення порушень користування охоронними зонами інженерних мереж на земельній ділянці не підлягають до задоволення, як такі, що не доведені позивачем належними та допустимими доказами у відповідності до ст. ст.33-34 ГПК України.

Згідно ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача у справі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Повне рішення складено 09.06.2015р.

Суддя Н.М. Бурда