ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року Справа № 910/15449/14

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. -головуючий,
Жукової Л.В. (доповідач),
Нєсвєтової Н.М.,
розглянувши касаційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК Факторинг"
на рішеннягосподарського суду міста Києва від 20.10.2014 р.
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 р.
у справі № 910/15449/14 господарського суду міста Києва
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК Факторинг"
до1. товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія", 2. товариства з обмеженою відповідальністю "Морська перлина"
простягнення 255 544,98 грн.
в судовому засіданні взяли участь представники від:

позивача: Сопільняк Д.В. (дов. від 01.05.2014р.);

відповідача 1: Горбатенко А.В. (дов. від 20.08.2014р.);

відповідача 2: не зявилися;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.10.2014 року (суддя: Трофименко Т.Ю.) у справі №910/15449/14 відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року (головуючий суддя: Сітайло Л.Г., судді: Баранець О.М., Пашкіна С.А.), апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК Факторинг" залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2014 року у справі №910/15449/14 залишено без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК Факторинг" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить суд касаційної інстанції скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2014 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій належним чином не досліджені всі обставини справи, крім того неправильно застосовані норми чинного законодавства.

Відповідач-1 скористався правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та надіслав до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу, в якому просить оскаржені судові акти залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання представники відповідача-2 не з'явилися. Враховуючи, що про час, дату та місце розгляду справи сторони були повідомлені своєчасно та належним чином, Вищий господарський суд України вважає за можливе розглянути касаційну скаргу за відсутності представників товариства з обмеженою відповідальністю "Морська перлина".

Заслухавши представників позивача та відповідача-1, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши, згідно ч.1 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.09.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Морська перлина" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Експансія" (покупець) укладено договір поставки № 10-Е (далі - договір поставки).

Відповідно до умов договору поставки постачальник зобов'язався передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити товар відповідно до умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки, відповідач-2 поставив відповідачу-1 товар на суму 237 362,40 грн., що підтверджується видатковою накладною від 06.03.2014 року №РН0000045.

05.02.2014 року між позивачем (фактор) та відповідачем 2 (клієнт) укладено Генеральний договір факторингу № 010-14 Ф (далі - договір факторингу).

Відповідно до умов договору факторингу позивач зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження відповідача-2 за плату, а останній зобов'язується відступити позивачеві своє право грошових вимог до боржників, найменування та реквізити яких вказуються у Додаткових угодах до Договору факторингу, які є його невід'ємною частиною, та здійснювати позивачеві плату за користування фінансуванням.

Згідно з п. 2.2 договору факторингу відповідач-2 відступає позивачеві свої грошові вимоги до боржників за продукцію, поставлену з умовою відстрочки платежу або інших умовах вказаних у додаткових угодах до договору факторингу.

Пунктом 3.4. договору факторингу встановлено, що відступлення права грошової вимоги в зобов'язанні з основним договором від відповідача-2 до позивача відбувається у момент укладення між вказаними сторонами Додаткових угод до Договору факторингу.

11 березня 2014 року між позивачем та відповідачем-2 укладено Додаткову угоду №01 до договору факторингу (далі - додаткова угода).

Відповідно до умов додаткової угоди відповідач-2 відступає позивачеві майбутню грошову вимогу до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" за грошовими зобов'язаннями, які виникли відповідно до договору поставки від 14.09.2011 року № 10-Е за видатковою накладною від 06.03.2014 року №РН00045 на суму 237362,40 грн.

Пунктом 6.1. генерального договору факторингу встановлено, що клієнт зобов'язаний відповідно до умов цього договору, надіслати боржникові письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові. Протягом 2 (двох) календарних днів після укладання між сторонами додаткових угод до цього договору, клієнт рекомендованим листом повідомляє боржника про відступлення свого права грошової вимоги факторові, у повідомлені визначає грошову вимогу, яка підлягає виконанню та називає Фактора, якому боржник повинен здійснювати платіж та платіжні реквізити фактора, за якими боржник зобов'язаний здійснювати платежі. При цьому фактор має право вимагати від клієнта надання доказів надіслання боржникові повідомлення та/або надіслати таке повідомлення самостійно.

В зв'язку з простроченням відповідачем-1 виконання зобов'язань з оплати отриманого товару, позивач надсилав відповідачу-1 повідомлення від 11.03.2014 року про відступлення відповідачем-2 позивачу права вимоги від відповідача-1 виконання грошового зобов'язання, яке виникло в останнього, на підставі договору поставки та видаткової накладної від 06.03.2014р. № РН00045 та просив перерахувати на поточний рахунок позивача заборгованість в сумі 237362,40 грн.

Господарськими судами встановлено, що відповідач-1 отримав вищезазначене повідомлення відступлення права грошової вимоги - 25.04.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Згідно з ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідач-1 надав докази оплати отриманого товару за договором поставки на користь відповідача -2, а саме: платіжне доручення №2357775 від 25.04.2014 року на суму 50000,00 грн., платіжне доручення №2369326 від 06.05.2014 року на суму 100000,00 грн., та платіжне доручення №32379263 від 13.05.2014 року на суму 87362, 40 грн.

Частиною 1 статті 1082 Цивільного кодексу України закріплено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

З вищенаведеного вбачається, що відповідні сплати відбувались на користь відповідача-2, не зважаючи на надсилання позивачем повідомлення про відступлення права вимоги на його користь.

Відтак, з моменту, отримання відповідачем-1 повідомлення про відступлення грошової вимоги факторові (25.04.2014 року), останній зобов'язаний припинити здійснювати платежі на користь відповідача-2 та в подальшому здійснювати їх на користь позивача.

В той же час, відповідно до електронних повідомлень відповідач-2 повідомив відповідача-1 про те, що ТОВ "Факторингова компанія "ФК Факторинг" не має права вимагати у відповідача-1 оплати заборгованості та просив сплатити борг на користь ТОВ "Морська перлина".

Згідно з п.6.3 договору факторингу у випадку, якщо боржник виконав грошову вимогу, відступлену факторові на користь клієнта, клієнт зобов'язаний негайно сповістити про це фактора та перерахувати отримані грошові кошти протягом 2 х банківських днів з дати отримання.

Отже, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що у відповідача-2 існує зобов'язання перед позивачем з оплати суми боргу.

Як вбачається з акту звірки взаємних розрахунків, станом на день звернення позивача до місцевого господарського суду заборгованість у відповідача-1 перед відповідачем-2 відсутня.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги позивача до відповідача 1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 9.3 договору факторингу відповідач-2 відповідає перед позивачем за невиконання або неналежне виконання відповідачем-1 грошової вимоги, право якої відступається і яка пред'явлена до виконання позивачем. При цьому відповідач-2 та відповідач-1 несуть перед позивачем солідарну відповідальність до повного виконання зобов'язань перед позивачем, відповідно до умов договору поставки з узгодженими сторонами додатками.

Враховуючи той факт, що відповідач-1 сплатив заборгованість на користь відповідача-2 в повному обсязі, відповідачем-1 не порушено грошове зобов'язання перед позивачем.

За таких обставин, господарські суди дійшли обґрунтованого висновку, що вимоги позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів суми боргу є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Доводи скаржника, які по суті стосуються переоцінки обставин справи та доказів у справі, були предметом розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій та обґрунтовано ними відхилені, не можуть бути підставою для скасування судових актів у справі.

Так, відповідно до ч. 2 ст.1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки місцевого та апеляційного господарських судів відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, а тому оскаржена постанова залишається без змін.

Приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК Факторинг" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2014 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 р. у справі № 910/15449/14 залишити без змін.

Головуючий: Черкащенко М.М.

Судді: Жукова Л.В.

Нєсвєтова Н.М.