ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2015 р.Справа № 916/1262/15-г

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Л.М. Ільєвій

за участю представників:

від позивача - Плакушко О.С.,

від відповідача - Хлопко В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства „Миколаївський морський торговельний порт" до Державного підприємства „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційного управління морських шляхів" про стягнення 32500,24 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Миколаївський морський торговельний порт" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційного управління морських шляхів" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 32500,24 грн., у т.ч. основного боргу - 29772,43 грн., пені в сумі 2685,86 грн., 3% річних в сумі 5,25 грн., інфляційних збитків в сумі 36,70 грн., посилаючись на наступне.

22.07.2005 року між ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт" (замовник) та ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" (підрядчик) було укладено договір № 21СП-116/220705 на проведення днопоглиблювальних робіт по реконструкції підхідного каналу ДП „ДБМТП". Як вказує позивач, з метою забезпечення своєчасного виконання вищенаведених днопоглиблювальних робіт по реконструкції підхідного каналу, ДП „ДБМТП" виступило поручителем відповідно до ряду тристоронніх договорів поруки.

Як вказує позивач, ДП „ДБМТП" виступило поручителем в межах тристороннього договору поруки №080805/5 від 08.08.2005 року, укладеного між ДП „ДБМТП" (поручитель), ТОВ Компанія „Пасіфік Мерітайм" (кредитор) та ДП „Чоразморшлях" (управління) договір поруки № 080805/5. Вказаний договір поруки укладено на забезпечення виконання зобов'язань за раніш укладеним шляхом обміну листами від 03.08.2005 року № 001/233 та № L03 договору агентування між ТОВ „Пасіфік Мерітайм" (кредитор) та ДП „Чоразморшлях" (управління), за яким на підставі заявок Управління та рахунків кредитора (рахунки) кредитор зобов'язався від свого імені та за рахунок управління організувати на підставі заявок останнього забезпечення земснарядів питною водою, зняттю фекальних і льяльних вод, по лоцманському проведенню і послуги СРРС, та інше (послуги), та сплачувати суми за послуги, пов'язані з перебуванням земснарядів у Дніпро-Бузькому морському торговельному порту.

Так, позивач стверджує, що Управління зобов'язалося сплатити кредитору агентські послуги в розмірах, встановлених Міністерством транспорту України, і витрати, зроблені ним для оплати послуг, в межах наданих повноважень від імені та за згодою Управління по цінам, вказаним в рахунках кредитора протягом семи днів з моменту виставлення рахунків.

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3 договору поруки № 080805/5 поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань управління, у разі невиконання або неналежного виконання управлінням цих зобов'язань.

Поручитель відповідає перед кредитором лише в обсязі зобов'язань управління, які необхідні виключно для забезпечення проведення днопоглиблювальних робіт по договору між управлінням та поручителем від 22.07.2005 року № 21СП-116/220705.

Згідно п. 2.2 договору поруки №080805/5 передбачене цим договором зобов'язання поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми основного боргу в розмірі не більше 30000,00 грн.

Як вказує позивач, на підставі наведеного договору поруки № 080805/5 та раніш укладеного договору агентування, ТОВ „Компанія „Пасіфік Мерітайм" надало ДП „Чоразморшлях" за заявками останнього послуги з обслуговування земснаряду „Арабатський" (витрати по забезпеченню питною водою, зняттю фекальних льяльних вод, по лоцманському проведенню, послуги СРРС та інші), всього на суму в розмірі 29689,63 грн. Але, за ствердженнями позивача, вказана заборгованість відповідачем погашена не була, у зв'язку з чим ДП „ДБМТП" виконало його зобов'язання перед ТОВ „Компанія „Пасіфік Мерітайм", перерахувавши суму вартості наданих відповідачу послуг в загальному розмірі 29 689,63 грн. на рахунок ТОВ „Компанія „Пасіфік Мерітайм", що підтверджується платіжним дорученням № 127 від 02.02.2006 року та актами звіряння взаємних розрахунків від 07.02.2006 року, від 01.03.2006 року, від 04.04.2006 року та від 06.09.2006 року.

Відповідно до п. 3.10 договору поруки № 080805/5, до поручителя, який виконав зобов'язання управління, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Як вказує позивач, листом № 312/01-09/02-03 від 17.02.2006 року ДП „ДБМТП" направило вимогу про погашення заборгованості, в т.ч. на суму 29689,63 грн. Копія зазначеного листа отримана відповідачем факсом 18.02.2006 року, проте заборгованість до цього часу ним не погашена.

Відповідно до п. 5.1 договору поруки за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань сторона, яка прострочила, сплачує стороні одержувачу платежу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення. Таким чином, сума пені від простроченої суми боргу за період з 26.02.2008 р. по 26.08.2006 р. складає 2685,86 грн.

Також за ствердженнями позивача, ДП „ДБМТП" надало ДП „Чоразморшлях" послуги Інспекції державного портового нагляду по оформленню відходу судна „Румб", яке було задіяно відповідачем для виконання днопоглиблювальних робіт по реконструкції підхідного каналу ДП „ДБМТП". Надання послуг Інспекції державного портового нагляду по оформленню відходу судна „Румб" пов'язано спільною підставою їх виникнення, а саме: договором № 21СП-116/220705 від 12.07.2005 року та договором поруки № 080805/5 від 08.08.2005 року та наданими доказами, у т.ч. ухвалою господарського суду Одеської області від 03.06.2010 року по справі № 2/6-08-285. Надання послуг підтверджується заявою капітана № 58 на право відходу судна „Румб" від 31.12.2005 року та довідкою-рахунком від 31.12.2005 року.

При цьому на підставі вищезазначеної довідки-рахунку ДП „ДБМТП" 31.12.2005 року виставило відповідачу для оплати рахунок на загальну суму 82,80 грн., який повинен бути оплаченим в строк до 31.12.2005 року. Разом з тим вказаний рахунок відповідачем не сплачено, а заборгованість не погашена. Наразі позивач посилається на те, що наявність вказаної заборгованості підтверджена актом звіряння взаємних розрахунків від 04.04.2006 року.

Поряд з вказаним позивач стверджує, що нарахована відповідно до ст. 625 ЦК України сума трьох процентів річних від простроченої суми, з урахуванням дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство „Чоразморшлях" (мораторій діяв з 23.01.2008 року по 18.11.2014 року) 5,25 грн. (з огляду на те, що заборгованість в сумі 82,80 грн. складає з 01.01.2006 року по 23.03.2015 року, а 3% річних нараховувались за період з 19.04.2006 р. по 23.01.2008 року та з 01.11.2014 року по 23.03.2015 року). Крім того, нараховані позивачем збитки від інфляції за вказаний період прострочення складають 36,70 грн.

Разом з тим позивач зазначає, що відповідно до п. 1 наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 01.08.2008 року № 972 ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт" 17.02.2009 року реорганізовано шляхом його приєднання до ДП „Миколаївський морський торговельний порт". Пунктом 2 вказаного наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 01.08.2008 року № 972 та Статутом ДП „Миколаївський морський торговельний порт", що затверджено наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 264 від 11.03.2009 року, визначено ДП „Миколаївський морський торговельний порт" є правонаступником всіх прав та обов'язків ДП „Дніпро-Бузький морський торгівельний порт".

До того ж позивач посилається на те, що вищенаведені обставини та розмір основної суми боргу перевірені господарським судом та підтверджені ухвалою господарського суду Одеської області від 03.06.2010 року по справі № 2/6-08-285, за якою ДП „Миколаївський морський торговельний порт" визнано кредитором ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" з грошовими вимогами до боржника на суму 429372,94 грн., до якої увійшла сума основного боргу в розмірі 29772,43 грн. за вищенаведеним договором поруки та суми стягнуті за рішеннями господарського суду Одеської області від 10.08.2004 року по справі № 24/115-04-5323 в загальному розмірі 4376,34 грн. та від 10.08.2004 року по справі № 24/116-04-5324 в загальному розмірі 348,72 грн.

Крім того, як зазначає позивач, 23.01.2008 року господарським судом Одеської області було порушено справу № 2/6-08-285 про банкрутство ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо - експлуатаційне управління морських шляхів" і одночасно введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. 01.09.2009 року ДП „Миколаївський морський торговельний порт" звернулося з заявою № 09/1786 до господарського суду Одеської області про визнання кредитором ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" на суму 429372,94 грн., до якої увійшла і сума основного боргу в розмірі 29772,43 грн.

Як вказує позивач, ухвалою господарського суду Одеської області від 18.11.2014 року провадження по справі про банкрутство ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" припинено, відповідно з цього моменту припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, який діяв з 23.01.2008 року. Однак, як стверджує позивач, припинення провадження по справі про банкрутство відповідача призвело до порушення прав ДП „Миколаївський морський торговельний порт" та необхідності звернення до суду з даним позовом про стягнення заборгованості, яка на сьогодні хоча і визнана судом в справі про банкрутство, проте не стягнута за судовим рішенням, а відповідно і не може бути пред'явлена до примусового виконання.

Наразі позивач стверджує, що 19.12.2014 року ним на адресу відповідача була направлена претензія № 09/1658 про сплату вищезазначеної заборгованості. Однак, 05.02.2015 року ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управляння морських шляхів" на адресу Порту направило лист за № 001/79 з проханням надати письмові докази на підтвердження викладених в претензії обставин. В свою чергу 11.02.2015 року ДП „Миколаївський морський торговельний порт" на адресу відповідача супровідним листом № 09/153 направив всі необхідні документи. Проте, претензія порту залишилася без відповіді, також заборгованість відповідачем не сплачена, що стало підставою для звернення позивача до суд із заявленим позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.03.2015 р. позовну заяву ДП „Миколаївський морський торговельний порт" прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/1262/15-г, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду.

Відповідач проти позову заперечує, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 191-197) та додаткових поясненнях по справі (а.с. 208-209). Так, відповідач вказує, що ухвалою господарського суду Одеської області від 18.11.2014 року по справі № 21-2/6-08-285 провадження у справі № 21-2/6-08-285 про банкрутство ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" було припинено на підставі п.1 ст. 80 ГПК України, відповідно до якої спір не підлягає вирішенню в господарських судах України та скасовано мораторій та інші заходи по забезпеченню заяви, вжиті ухвалою господарського суду Одеської області від 23.01.2008 р. Таким чином, ухвала господарського суду Одеської області від 03.06.2010 року по справі 2/6-08-285, в якій ДП „ММТП" визнане кредитором ДП „Чоразморшлях" на суму 424 647, 88 грн. є нечинною та посилання позивача на неї є хибними. Також враховуючи той факт, що спірні правовідносини мали місце у 2005-2006 роках, а також позивач відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України довідався про порушення свого права ще у лютому 2006 року (лист № 312/01-09/02-03 від 17.02.2006), відповідач стверджує, що станом на 23.03.2015 року (дата пред'явлення позову) строк позовної давності сплив, який відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Відтак, на думку відповідача, посилання позивача у своєму позові на те, що всі обставини та розмір основної суми боргу перевірені господарським судом та підтверджені ухвалою господарського суду Одеської області від 03.06.2010 року по справі № 2/6-08-285, за якою ДП „Миколаївський морський торговельний порт" визнано кредитором ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" з грошовими вимогами до боржника на суму 429372,94 грн., до якої увійшла сума основного боргу в розмірі 29772,43 грн. за вищенаведеним договором поруки, є хибними.

В свою чергу 25.05.2015 року позивачем були надані додаткові пояснення, відповідно яких останній зазначає, що внаслідок визнання позивача кредитором у справі про банкрутство ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" на суму 429372,94 грн., до якої увійшла і сума основного боргу в розмірі 424647,88 грн., відповідно перебіг позовної давності було перервано на підставі ч. 1 ст. 264 ЦК України. Як зазначає позивач, 23.01.2008 року господарським судом Одеської області було порушено справу № 2/6-08-285 про банкрутство ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" і одночасно введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а заяву № 09/1786 про визнання ДП „Миколаївський морський торговельний порт" кредитором було подано до господарського суду Одеської області 01.09.2009 року. Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.11.2014 року провадження по справі про банкрутство ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" припинено і з цього часу припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів. Разом із тим позивач стверджує, що припинення провадження по справі про банкрутство відповідача призвело до порушення прав ДП „Миколаївський морський торговельний порт" та необхідності звернення до суду з даним позовом про стягнення заборгованості в розмірі 424647, 88 грн., яка на сьогодні не стягнута за судовим рішенням, а відповідно і не може бути стягнута в примусовому порядку. У зв'язку з вказаними обставинами ДП „Миколаївський морський торговельний порт" після оскарження в апеляційному та касаційному порядку ухвали господарського суду Одеської області від 18.11.2014 року про припинення провадження у справі про банкрутство змушено звернутися до суду з цим позовом за захистом своїх прав з пропуском строку позовної давності. Наразі позивач просить суд вважати строк позовної давності таким, що пропущений з поважних причин, а також врахувати, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторію) на підставах встановлених законом, а саме через те, що в період з 23.01.2008 року по 18.11.2014 року перебіг позовної давності було зупинено, а боржник, визнавши борг в справі про банкрутство, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перервав перебіг позовної давності. При цьому позивач вказує на невірність доводів відповідача про те, що ухвала господарського суду Одеської області від 03.06.2010 року у справі № 2/6-08-285 є нечинною, оскільки закриття провадження по справі не скасовує всі інші попередні процесуальні дії та рішення суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов до наступних висновків.

22.07.2005 року між Державним підприємством „Дніпро-Бузький морський торговельний порт" (замовник) та ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" (підрядчик) було укладено договір № 21СП-116/220705 на проведення днопоглиблювальних робіт по реконструкції підхідного каналу ДП „ДБМТП".

Згідно п. 1.1. договору підрядник зобов'язується виконати днопоглиблювальні роботи на підхідному каналі ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт" (розтрубні) самовідвізним землесосом, з транспортуванням вилученого ґрунту у підводний відвал на відстань до 6 км, згідно проектної документації та виданому замовником технічному завданню, в обсязі 200 000 м3, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи у відповідності з проектною документацією, виданому замовником технічному завданню та завданню та згідно з умовами даного договору.

Відповідно до п. 2.1. договору підрядчик зобов'язаний у відповідності з проектною документацією та згідно з технічним завданням замовника виконати необхідну комплектацію земкаравану.

Згідно п. 2.12. договору підрядчик повинен розпочати та виконати днопоглиблювальні роботи в указаний договором термін.

Відповідно до п. 3.2. договору замовник зобов'язаний уповноважити дорученням свого представника на підписання актів за формою Ф-2, довідок про вартість виконаних робіт, документів по промірним роботам, вирішення усіх питань, які можуть виникнути під час виконання робіт за договором, з наданням підрядчику відповідного доручення одночасно з підписанням договору.

Наразі згідно п. 3.3.- 3.4 договору замовник повинен прийняти виконані підрядчиком роботи у відповідності зі ст.4 договору, також зобов'язаний оплатити виконані підрядчиком роботи у відповідності ст. 5 договору.

Відповідно до п. 4.1. договору приймання замовником робіт, виконаних підрядчиком за календарний місяць, виконуються шляхом підписання повноважними представниками замовника і підрядчика акту виконаних робіт за формою Ф-2 із зазначенням об'єму вилученого ґрунту та довідки про вартість виконаних робіт. Акт приймання за формою Ф-2 та довідка складаються не пізніше 30 числа кожного календарного місяця на підставі виконавчих промірів, підписуються замовником протягом трьох робочих днів з дати вручення, яка письмово підтверджується сторонами. Підписані обома сторонами акти за формою Ф-2 та Довідка є підставою для оплати робіт згідно зі ст. 5 даного договору.

Відповідно до п. 5.1. договору для підготовки до виконання днопоглиблювальних робіт за договором, замовник до початку виконання робіт перераховує на розрахунковий рахунок підрядчика 250000,00 грн., які зараховуються як оплата підрядчику за виконання днопоглиблювальних робіт.

За умовами п.5.2. договору оплата за виконані роботи виконується замовником на підставі підписаних обома сторонами акту виконаних робіт за формою Ф-2 та довідки про вартість виконаних робіт, не пізніше трьох банківських днів з моменту виставлення рахунку на оплату, встановлену в протоколі узгодження договірної ціни на днопоглиблювальні роботи. Рахунок може бути виставлений тільки після підписання акту.

Згідно п. 5.4. договору остаточний розрахунок на виконані роботи по останньому акту повинен бути виконаний не пізніше 5-ти днів з моменту виставлення рахунку.

Відповідно до п. 6.2. договору у випадку прострочення своїх обов'язків, передбачених п. 4.1. договору, замовник сплачує підрядчику за кожен день прострочення пеню від суми зазначеної в наданому замовнику для підписання Акті виконаних робіт в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В п. 8.1. договору визначена дата початку днопоглиблювальних робіт - „08" серпня 2005 року. При цьому відповідно до п. 8.2. договору днопоглиблювальні роботи за договором в обсязі 200000 м3 повинні бути виконані протягом 50 календарних днів з дати початку виконання днопоглиблювальних робіт.

За умовами п. 11.1. договору останній набрав чинності з моменту підписання і діяв до „31"грудня 2005 року.

22.07.2005 р. між Державним підприємством Дніпро-Бузького морського торговельного порту та Чорноморсько-Азовським виробничо-експлуатаційним Управлінням морських шляхів було укладено Протокол щодо узгодження договірної ціни до договору від 22.07.2005 року №21СП-116//220705 на днопоглиблювальні роботи по реконструкції підхідного каналу ДП „ДБМТП", в п. 1 якого розрахована вартість договору із розрахунку того, що обсяг днопоглиблювальних робіт складе 200000 м3.

08.08.2005 р. між Державним підприємством „Дніпро-Бузький морський торговельний порт" (поручитель), Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія „Пасіфік Мерітайм" (кредитор) та Чорноморсько-Азовським виробничо-експлуатаційним Управлінням морських шляхів (Управління) було укладено договір поруки № 080805/5. В розділі 1 „Предмет договору" вказаного договору поруки визначено, що між кредитором та Управлінням укладений договір агентування шляхом обміну листами від 03.08.2005 р. № 001/233 та від 03.08.20005 р. №L03, відповідно до якого кредитор зобов'язався від свого імені та за рахунок Управління організувати на підставі заявок останнього забезпечення земснарядів питною водою, зняттю фекальних і льяльних вод, по лоцманському проведенню і послуги СРРС, та інше (далі - „послуги"), та сплачувати суми за послуги, пов'язані з перебуванням земснарядів у Дніпро-Бузькому морському торговельному порту. В свою чергу Управління зобов'язалось сплатити кредитору агентські послуги в розмірах, встановлених Міністерством транспорту України, і витрати, зроблені ним для оплати послуг, в межах наданих повноважень від імені та за згодою Управління по цінам, вказаним в рахунках кредитора, протягом семи днів, з моменту виставлення рахунків.

В п. 1.2. договору поруки зазначено, що поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань Управління у разі невиконання або неналежного виконання Управлінням цих зобов'язань.

Згідно п. 1.3. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором лише в обсязі зобов'язань Управління, які необхідні виключно для забезпечення проведення днопоглиблювальних робіт по договору між Управлінням та поручителем від 22.07.2005 №21СП-116/220705.

Відповідно до п. 2.2. договору зобов'язання поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми основного боргу в розмірі не більше 30000,00 грн. Наразі поручитель не відповідає перед кредитором за сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків (п. 2.3 договору).

Згідно п. 3.1. договору Управління протягом одного дня з дати подачі заявки кредитору на надання послуг зобов'язане повідомити поручителя та надати йому завірену копію заявки. Кредитор протягом одного дня з дати отримання від управління заявки на надання послуг зобов'язаний повідомити поручителя та надати йому завірену копію заявки (п. 3.2 договору). Кредитор протягом одного дня з дати виставлення Управлінню рахунку на оплату наданих послуг зобов'язаний повідомити поручителя та надати йому завірену копію рахунку, а також копії документів, які підтверджують витрати кредитора включені в рахунок (п. 3.3 договору).

Згідно п. 3.4. договору Управління протягом одного дня з дати отримання від кредитора рахунку на оплату наданих послуг зобов'язане повідомити поручителя та надати йому завірену копію рахунку.

Відповідно до п. 3.5. договору у разі порушення Управлінням умов виконання зобов'язання, Управління і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У цьому випадку кредитор має право вимагати виконання зобов'язань як від Управління так і від поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо.

За умови п. 3.6. договору Управління зобов'язане протягом одного дня з дати виконання зобов'язань письмово повідомити поручителя про виконання зобов'язань Управлінням із зазначенням дати, суми, форми виконання та доданням завірених копій документів, що підтверджують таке виконання.

Згідно п. 3.7. договору при направленні вимоги поручителю кредитор зобов'язаний вказати у вимозі номер та дату заявки Управління, номер та дату рахунку.

Відповідно до п. 3.8. договору Управління протягом одного дня з дати виникнення простроченої заборгованості зобов'язане підтвердити існування заборгованості за надані послуги, вказати шляхи погашення заборгованості, зазначити номер та дату заявки Управління, номер та дату рахунку, по якому існує прострочена заборгованість.

За умови п. 3.9. договору, після виконання поручителем зобов'язання, Кредитор повинен протягом трьох днів з дати виконання Зобов'язання вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок Управління (рахунок, тощо).

Згідно з п. 3.10 договору, до поручителя, який виконав зобов'язання Управління, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. поручитель, який виконав зобов'язання у зв'язку з не направленням йому Управлінням повідомлення про виконання ним свого обов'язку, має право стягнути з кредитора безпідставно одержане або пред'явити зворотну вимогу до Управління.

Відповідно до п. 3.11. договору кредитор та Управління не вправі змінювати умови зобов'язання без письмової згоди на це поручителя. При порушенні цієї умови поручитель не відповідає перед кредитором за виконання Управлінням його зобов'язань з моменту внесення змін в зобов'язання.

За умовами п. 7.1. договору він набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до 31 грудня 2005 року.

Як вказує позивач, на підставі вказаного договору поруки № 080805/5 та укладеного договору агентування ТОВ „Компанія „Пасіфік Мерітайм" надало ДП „Чоразморшлях" за заявками останнього послуги з обслуговування земснаряду „Арабатський" (витрати по забезпеченню питною водою, зняттю фекальних льяльних вод, по лоцманському проведенню, послуги СРРС та інші), вартість яких склала 29689,63 грн., у т.ч.:

- 1944,00 грн. за надання послуг бункерування водою 05.09.2005 року;

- 3240,00 грн. за надання послуг бункерування водою 20.09.2005 року;

- 11660,23 грн. за зняття льяльних і фекальних вод;

- 82,80 грн. за послуги Портнагляду;

- 1200,00 грн. агентської винагороди;

- 3240,00 грн. за надання послуг бункерування водою 06.10.2005 року;

- 3240,00 грн. за надання послуг бункерування водою 06.11.2005 року;

- 453,60 грн. за надання послуг бункерування водою 08.11.2005 року;

- 1944,00 грн. за надання послуг бункерування водою 19.10.2005 року;

- 365, 40 грн. за послуги портального крану;

- 69,60 грн. за забезпечення земснаряду прапором України;

- 2 250,00 грн. за надання послуг бункерування водою.

Як стверджує позивач, вказана вартість послуг відповідачем не була сплачена, у зв'язку з чим ДП „ДБМТП" виконало його зобов'язання перед ТОВ „Компанія „Пасіфік Мерітайм", перерахувавши суму вартості наданих відповідачу послуг в загальному розмірі 29689,63 грн. на рахунок ТОВ „Компанія „Пасіфік Мерітайм", що підтверджується платіжним дорученням № 127 від 02.02.2006 року та актами звіряння взаємних розрахунків від 07.02.2006 року, від 01.03.2006 року, від 04.04.2006 року та від 06.09.2006 року.

Як вказує позивач, листом № 312/01-09/02-03 від 17.02.2006 року ДП „ДБМТП" як поручитель, який виконав зобов'язання Управління (відповідача), згідно п. 3.10 вказаного договору поруки, було направлено відповідачу вимогу про погашення заборгованості, в т.ч. на суму 29689,63 грн. За ствердженнями позивача, копія зазначеного листа була отримана відповідачем факсом 18.02.2006 року, проте заборгованість ним не погашена.

Також за ствердженнями позивача, Державним підприємством „Дніпро-Бузький морський торговельний порт" були надані ДП „Чоразморшлях" послуги Інспекції державного портового нагляду по оформленню відходу судна „Румб", яке було задіяно відповідачем для виконання днопоглиблювальних робіт по реконструкції підхідного каналу ДП „ДБМТП". Надання послуг підтверджується заявою капітана № 58 на право відходу судна „Румб" від 31.12.2005 року та довідкою-рахунком від 31.12.2005 року. При цьому на підставі вищезазначеної довідки-рахунку ДП „ДБМТП" 31.12.2005 року виставило відповідачу для оплати рахунок № 2413 на загальну суму 82,80 грн., що підлягав оплаті в строк до 31.12.2005 року. Однак, як вказує позивач, вказаний рахунок відповідачем не було сплачено, у зв'язку з чим у відповідача існує заборгованість по вказаним послугам в сум 82,80 грн., яка підтверджена також актом звіряння взаємних розрахунків від 04.04.2006 року.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем як замовником вищезазначених послуг є підставою виникнення у відповідача зобов'язання оплатити вказані послуги.

Як з'ясовано судом та не оспорюється відповідачем, останній не здійснив оплати за надані йому послуги на користь ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт" в сумі 29689,63 грн. згідно з договором поруки та в сумі 82,80 грн. по рахунку від 31.12.2005 року, що разом складає 29772,43 грн.

Між тим несплатою вказаної суми заборгованості за надані послуги відповідач порушив прийняті на себе договірні зобов'язання, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

В подальшому 17.02.2009 року ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт" було реорганізовано шляхом його приєднання до ДП „Миколаївський морський торговельний порт" на підставі наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 01.08.2008 року № 972. Пунктом 2 вказаного наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 01.08.2008 року № 972 та Статутом ДП „Миколаївський морський торговельний порт", затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 264 від 11.03.2009 року, визначено ДП „Миколаївський морський торговельний порт" правонаступником всіх прав та обов'язків ДП „Дніпро-Бузький морський торгівельний порт".

Поряд з цим 23.01.2008 року господарським судом Одеської області було порушено справу № 2/6-08-285 про банкрутство ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" і одночасно введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

01.09.2009 року ДП „Миколаївський морський торговельний порт" звернулося з заявою № 09/1786 до господарського суду Одеської області про визнання кредитором ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" на суму 429372,94 грн., до якої увійшла і сума основного боргу в розмірі 29 772,43 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.06.2010 року по справі № 2/6-08-285 ДП „Миколаївський морський торговельний порт" було визнано кредитором ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" з грошовими вимогами до боржника на суму 429 372,94 грн., до якої увійшла сума основного боргу в розмірі 29772,43 грн. за вищенаведеним договором поруки та суми стягнуті за рішеннями господарського суду Одеської області від 10.08.2004 року по справі № 24/115-04-5323 в загальному розмірі 4376,34 грн. та від 10.08.2004 року по справі № 24/116-04-5324 в загальному розмірі 348,72 грн.

В подальшому ухвалою господарського суду Одеської області від 18.11.2014 року провадження по справі по справі № 2/6-08-285 про банкрутство ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" припинено на підставі п.1 ст. 80 ГПК України, відповідно до якої спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, та скасовано мораторій та інші заходи по забезпеченню заяви, вжиті ухвалою господарського суду Одеської області від 23.01.2008 р.

З огляду на те, що в період з 23.01.2008 року і по 18.11.2014 року діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" і позивач був визнаний кредитором відповідача, позивач вказує, що до грудня 2014 року вказані вимоги додатково ним не пред'являлися з огляду на те, що будуть вирішуватися в справі про банкрутство. Наразі 19.12.2014 р. позивачем була направлена відповідачу претензія № 09/1658 про сплату вищезазначеної заборгованості. В свою чергу 05.02.2015 р. ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управляння морських шляхів" на адресу порту направило лист за № 001/79 з проханням надати письмові докази на підтвердження викладених в претензії обставин. 11.02.2015 року ДП „Миколаївський морський торговельний порт" на адресу відповідача супровідним листом № 09/153 направив всі необхідні документи. Проте, претензія порту залишилася без відповіді, також заборгованість відповідачем не сплачена, що стало підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом.

Так, факт нездійснення оплат за надані послуги відповідач не оспорював, проте заявив про пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду із заявленими вимогами.

В силу положень ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як зазначено в п. 4.2 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 10 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Отже, враховуючи викладене, перебіг позовної давності за зобов'язаннями відповідача оплатити надані послуги в сумі 29689,63 грн. згідно з договором поруки розпочався після отримання 18.02.2006 р. (факсом) листа ДП „ДБМТП" № 312/01-09/02-03 від 17.02.2006 р., в сумі 82,80 грн. по рахунку від 31.12.2005 року розпочався 31.12.2005 р.

Між тим позивач стверджує, що припинення провадження по справі про банкрутство відповідача призвело до порушення прав ДП „Миколаївський морський торговельний порт" та необхідності звернення до суду з даним позовом про стягнення заборгованості в розмірі 29772,48 грн., яка на сьогодні не стягнута за судовим рішенням, а відповідно і не може бути стягнута в примусовому порядку. У зв'язку з вказаними обставинами ДП „Миколаївський морський торговельний порт" після оскарження в апеляційному та касаційному порядку ухвали господарського суду Одеської області від 18.11.2014 року про припинення провадження у справі про банкрутство змушено звернутися до суду з цим позовом за захистом своїх прав з пропуском строку позовної давності. Так, позивач просить суд вважати строк позовної давності таким, що пропущений з поважних причин. Поряд з цим позивач посилається на те, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторію) на підставах встановлених законом, а саме через те, що в період з 23.01.2008 року по 18.11.2014 року перебіг позовної давності було зупинено, а боржник, визнавши борг в справі про банкрутство, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перервав перебіг позовної давності.

Так, згідно положень ст. 264 ЦК України, згідно яких перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу (п. 4.4.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 10).

Наразі позивач зазначає, що відповідачем було визнано борг у справі про банкрутство, що зумовило переривання позовної давності. Однак, такі доводи позивача суд вважає безпідставними, оскільки заява № 09/1786 про визнання ДП „Миколаївський морський торговельний порт" кредитором була подана останнім до господарського суду Одеської області у справі № 2/6-08-285 про банкрутство відповідача тільки 01.09.2009 року. Натомість з огляду на початок перебігу позовної давності по заявленим вимогам про стягнення в сумі 29689,63 грн. з 18.02.2006 р. та в сумі 82,80 грн. з 31.12.205 р. та враховуючи положення ст. 257 ЦК України, суд вважає, що на момент подачі позивачем 01.09.2009 р. заяви про визнання його кредитором у справі № 2/6-08-285 про банкрутство відповідача, строк позовної давності сплинув.

При цьому слід зазначити, що визнання відповідачем в подальшому у справі про банкрутство вказаних вимог, на думку суду, не може переривати строк позовної давності у зв'язку з тим, що на вказаний момент позовна давність для заявлення вимог про сплату заборгованості сплинула. Так, за змістом ст. 264 ЦК України переривання позовної давності застосовується до строку, що не сплинув. Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності (п. 4.4.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 10).

Також суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності по заявленим вимогам було зупинено через те, що в період з 23.01.2008 року по 18.11.2014 року діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів, введений у справі про банкрутство ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів".

Так, дійсно відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом.

Проте, для цілей Закону України від 14.05.1992 р. N 2343-XII "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діяла на момент порушення провадження у справі про банкрутство відповідача), мораторій означає не відстрочку виконання зобов'язання, а зупинення виконання боржником вимог кредиторів за зобов'язаннями і невнаслідок прийняття законодавчого акту, а на підставі рішення суду, а саме: ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, на думку суду, позивач помилково ототожнює мораторій в загально-цивільному розумінні Цивільного кодексу України як "відстрочення виконання зобов'язання" з мораторієм в розумінні Закону про банкрутство як "зупинення виконання боржником зобов'язань перед кредиторами", оскільки в першому випадку відбувається зупинення строків для звернення до суду за захистом порушеного права, а у другому випадку відбувається зупинення задоволення вимог окремих кредиторів за рахунок майна боржника незалежно від того, звертались вони до суду за захистом порушеного права чи ні.

До того ж в п. 54 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 15 „Про судову практику в справах про банкрутство" вказано, що Закон і ГПК не містять приписів стосовно заборони прийняття судом позовної заяви до боржника, щодо якого вже порушено справу про банкрутство, а також стосовно вирішення спору за цим позовом по суті. Порушення справи про банкрутство не віднесено статтею 62 ГПК до підстав для відмови судом у прийнятті позовної заяви. Тому суди мають у встановленому ГПК порядку приймати позовні заяви до особи, щодо якої порушено справу про банкрутство івирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство. Після публікації оголошення господарський суд на підставі частини першої статті 79 ГПК ухвалою суду зупиняє позовне провадження і роз'яснює позивачу зміст і наслідки частини другої статті 14 Закону.

Наразі слід зазначити, що опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство - газеті „Урядовий кур'єр" (№ 139) відбулось 04.08.2009 р. Однак, позивач, починаючи з 18.02.2006 р. і до моменту оголошення про порушення справи про банкрутство відповідача (період понад 3 роки), не звертався до суду з відповідними вимогами про стягнення заборгованості. Наразі наявність поважних причин пропущення строку позовної давності для заявлення вимог по спірній сумі боргу позивач не довів. У зв'язку з цим суд не вбачає підстав для захисту порушеного права позивача.

Відповідно до п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи усі вищенаведені обставини та з огляду на пропуск строку позовної давності по заявленим вимогам на суму 29772,43 грн., про застосування якої заявлено відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Разом з тим позивач, посилаючись на несвоєчасне та неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем щодо оплати вартості наданих послуг, вказує на прострочення виконання останнім вказаних зобов'язань, що тягне за собою відповідні правові наслідки у вигляді сплати неустойки, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, як передбачає частина 1 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до п. 5.1 договору поруки, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань сторона, яка прострочила, сплачує стороні одержувачу платежу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України, а також за період у шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

До того ж статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Таким чином, позивачем заявлена до стягнення нарахована сума пені від простроченої суми боргу (29689,63 грн.) за період з 26.02.2006 р. по 26.08.2006 р., що складає 2685,86 грн.

Відповідно до частини першої статті 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Порядок обчислення позовної давності в силу вимог частини другої статті 260 ЦК України не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відтак, частиною шостою статті 232 ГК України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Враховуючи викладене, суд вважає правильним нарахування пені за шість місяців, визначених частиною шостою статті 232 ГК України, право на стягнення якої може бути заявлено в межах передбаченого пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України річного строку позовної давності.

При цьому відповідач в обґрунтування своїх заперечень на позов послався на пропущення позивачем строку позовної давності для заявлення вимог про стягнення пені.

Як вже зазначалось обов'язок по сплаті суми за надані послуги в сумі на підставі договору поруки виник у відповідача ще в лютому 2006 року. З огляду на це, позивач мав право на заявлення вимог до відповідача про стягнення нарахованої пені за період з 26.02.2008 р. по 26.08.2006 р. не пізніше лютого 2007 року, тоді як заявлений позов подано у 2015 року, тобто з пропуском позовної давності.

Більш того, відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Враховуючи наведене, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача нарахованої пені в сумі 2685,86 грн. не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 5,25 грн. та інфляційних втрат в сумі 36,70 грн., розрахунок яких наведено у позові суд зазначає наступне.

Так, частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається зі змісту позову, нарахування 3% річних від простроченої суми 82,80 грн. по рахунку № 2413 від 31.12.2005 р. було здійснено позивачем за період з 19.04.2006 р. по 23.01.2008 року та з 01.11.2014 року по 23.03.2015 року з урахуванням дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство „Чоразморшлях", який діяв з 23.01.2008 року по 18.11.2014 року. Аналогічно позивачем нараховано збитки від інфляції за вказаний період прострочення в сумі 36,70 грн.

В п. 5.3. Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 10 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущено строки позовної давності як до вимог про стягнення основної суми боргу, відповідно зі спливом позовної давності до вказаної вимоги за вимогою про сплату процентів і інфляційних збитків, передбачених ст. 625 ЦК України, позовна давність також спливла, що є підставою для відмови в цій частині вимог.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства „Миколаївський морський торговельний порт" не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість з урахування пропущення позивачем строку позовної давності.

У зв'язку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Державного підприємства „Миколаївський морський торговельний порт" до Державного підприємства „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційного управління морських шляхів" про стягнення 32500,24 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 02 червня 2015 р.

Суддя В.С. Петров