ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р.Справа № 922/2648/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Завод низьковольтної апаратури "Лідер Електрик", м. Запоріжжя
до Публічного акціонерного товариства "Проектно-технологічний та конструкторський інститут (ПТКІ) "Укркраненерго", м. Харків
про стягнення 68 510,97грн.
за участю представників сторін:

позивача - Білостоцька О.О., дов. б/н від 06.01.2015р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача збитки від інфляції в розмірі 60 778,37грн., 3% річних в розмірі 7 752,33грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором на надання інжинірингових послуг № 812 від 08.11.2012р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача збитки від інфляції в розмірі 60 778,37грн., 3% річних в розмірі 7 732,60грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором на надання інжинірингових послуг № 812 від 08.11.2012р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що позивач, відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України, вправі до прийняття рішення по суті спору зменшити розмір позовних вимог, ці дії не суперечать законодавству та не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, дана заява приймається судом до розгляду як така, що не суперечить вимогам чинного законодавства України та подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням поданої заяви.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням, в якому просить суд відкласти розгляд справи, посилаючись на неможливість забезпечити явку свого представника в судове засідання з причини його зайнятості в іншому судовому засіданні.

Розглянувши дане клопотання, суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений судом своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач двічі не забезпечив явку свого повноважного представника у судове засідання та не надав на вимогу суду витребуваних документів. Посилання відповідача на відрядження свого представника не приймається судом як поважна причина відкладення судового засідання, оскільки відповідач не позбавлений можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника (ч.1-5 ст.28 Господарського процесуального кодексу України) з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Нез'явлення представника відповідача у судове засідання, ненадання витребуваних судом документів розцінюється судом як зловживання процесуальними правами, спрямоване на штучне затягування судового процесу, що в свою чергу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, проте відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

08.11.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Завод низьковольтної апаратури "Лідер Електрик" (позивач) та Публічним акціонерним товариством "ПТКІ "Укркраненерго" (відповідач) укладено договір на надання інжинірингових послуг № 812 (далі договір), відповідно до умов якого позивач доручив та зобов'язався сплатити, а відповідач розробити технічну документацію: "Запорізька ТЕС. Розробка технічного проекту реконструкції грейферного перевантажувача в/п 32т".

Позивач перерахував на рахунок відповідача авансовий платіж за договором в сумі 120 000,00 грн.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань призвело до втрати з боку позивача інтересу, останній звернувся до відповідача з вимогою повернути попередню оплату в розмірі 120 000,00грн., чого відповідачем зроблено не було та стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.01.2015р. по справі № 922/2948/13, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.04.2015р., позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Завод низьковольтної апаратури "Лідер Електрик" задоволено повністю та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ПТКІ "Укркраненерго" суму попередньої оплати в розмірі 120 000,00грн.

На підставі викладеного, у зв'язку з тим, що по справі № 922/2948/13 факт визнання вимог позивача щодо повернення попередньої оплати в сумі 120 000,00грн. судами першої та другої інстанції визнаний правомірним, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача за період з 11.02.2013р. по 07.04.2015р. збитків від інфляції в розмірі 60 778,37грн. та 3% річних в розмірі 7 732,60грн., нарахованих на суму попередньої оплати.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд встановив наступне.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ст.625 Цивільного кодексу України на підставі якої вважає правомірним нарахування 3% річних та збитків від інфляції на суму попередньої оплати.

Суд не приймає доводи позивача виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідальність, передбачена ст. 625 Цивільного кодексу України, наступає за невиконання не будь-якого зобов'язання, а саме грошового.

У пунктах 5.1, 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013р. зазначено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Однак обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення сум авансу та завдатку, оскільки відповідні дії вчинюються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Стягнення суми попередньої оплати, перерахованої за договором, не вважається грошовим зобов'язанням в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України.

Такий правовий висновок зроблений у Постанові Верховного суду України від 16.09.2014р. у справі № 921/266/13-г/7, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Відповідно до ст. 111-28 Господарського кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Таким чином, у суду не має правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції, нарахованих позивачем на суму зробленої ним попередньої оплати за договором.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при відмові в позові судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 10.06.2015 р.

Суддя Т.А. Лавренюк