РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2015Справа №908/1626/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Об'єднання «ВЕК»

До Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк»

Про стягнення 167 263,94 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача Пріцак І.Є. - по дов. № б/н від 05.05.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Об'єднання «ВЕК» до Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» про стягнення 167 263,94 грн., з яких 131 703,89 грн. залишок грошових коштів на рахунку, 5 926,68 грн. пені, 29 633,37 грн. штрафу за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору банківського рахунку юридичної особи у національній валюті України № 1462 від 23.08.2002.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем 15.12.2014 не проводилися платежі за платіжними дорученнями, які позивач надавав відповідачу. 26.12.2014 позивач звертався до банку про зняття з рахунку грошових коштів, проте відповідач зобов'язання за договором не виконав та операцію не здійснив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2015 порушено провадження у справі № 908/1626/15-г та призначено справу до розгляду на 16.04.2015.

Відповідач у поданих 15.04.2015 до відділу діловодства суду поясненнях зазначає, що копію позовної заяви відповідач не отримував, у зв'язку з чим відсутня змога надати відзив. Рішенням правління ПАТ «Брокбізнесбанк» № 08-14/5 від 13.08.2014 перенесено інформацій систему банку та частину персоналу головного офісу в м. Київ у орендоване приміщення, однак велика кількість документів залишилась за юридичною адресою у м. Донецьк, тобто в зоні проведення АТО. У зв'язку із наведеним, у відповідача відсутня можливість надати суду оригінал (для огляду) та належним чином засвідчену копію (для залучення до матеріалів справи) договору банківського рахунку № 1462 від 23.08.2002.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 908/1626/15-г від 16.04.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача та невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 27.03.2015, розгляд справи був відкладений на 14.05.2015.

Відповідач у поданому 12.05.2015 до відділу діловодства суду відзиві зазначає, що 23.08.2012 між сторонами був укладений договір банківського рахунку № 1462, за умовами якого відповідач відкриває рахунок позивачу та здійснює комплексне розрахунково-касове обслуговування. Постановою Правління НБУ № 844 від 25.12.2014 відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 164 від 25.12.2014 з 26.12.2014 розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації, яка рішенням № 65 від 25.03.2015 продовжена по 24.04.2015. Під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог кредиторів (ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб), а тому відповідач не міг виконати зобов'язання перед позивачем. Крім того постановою Правління НБУ № 265 від 23.04.2015 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано відповідача. Знову повідомив суд про відсутність можливості надати оригінал (для огляду) та належним чином засвідчену копію (для залучення до матеріалів справи) договору банківського рахунку № 1462 від 23.08.2002. Просить в позові відмовити повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 908/1626/15-г від 14.05.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін та невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 27.03.2015 та ухвали від 16.04.2015, розгляд справи був відкладений на 21.05.2015.

Позивач в судове засідання 21.05.2015 не з'явився.

Позивач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу суду від 14.05.2015 було надіслано позивачу за повідомленою ним адресою, а саме : м. Краматорськ, вул. Соціалістична, 37, кв. 104.

Позивач ухвалу суду отримав 21.05.2015, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач в судовому засідання 21.05.2015 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

З огляду на те, що встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк для вирішення даної справи закінчився та сторонами не було подано заяви про його продовження, суд не має можливості відкласти розгляд справи, тому справу розглянуто без участі представника позивача.

В судовому засіданні 21.05.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Позивач вказує на те, що 23.08.2002 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Об'єднання «ВЕК» та Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» був укладений договору банківського рахунку юридичної особи у національній валюті України № 1462.

Відповідач же вказує, що договір на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Об'єднання «ВЕК» та Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» договір банківського рахунку за № 1462 укладено 23.08.2012.

При цьому ані позивачем ані відповідачем вказані договори не подано, з огляду на те, що документація обох сторін знаходиться у м. Донецьк (в зоні проведення АТО) та частково знищена.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Отже з урахуванням викладеного та того, що обидві сторони не заперечують наявність перебування їх в договірних правовідносинах, суд приходить до висновку про наявність укладеного між сторонами договору банківського рахунку за № 1462.

Станом на 27.03.2015 залишок коштів позивача на рахунку в банку становить 131 703,89 грн., що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» № 12.520/2270 від 10.04.2015.

Спір виник внаслідок того, що позивач 26.12.2014 звертався до банку про зняття з рахунку грошових коштів, проте відповідач зобов'язання за договором не виконав та кошти не видав, у зв'язку з чим позивач вимагає повернути залишок коштів, що знаходиться на його рахунку в розмірі 131 703,89 грн. та нараховані пеня в розмірі 5 926,68 грн. і штраф в розмірі 29 633,37 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно з ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Частиною 3 статті 1068 Цивільного кодексу України встановлено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку.

Позивачем будь-яких доказів в підтвердження того, що він 15.12.2014 звертався до відповідача з платіжними дорученнями про здійснення платежів не подано та відповідачем не підтверджено.

Згідно з пунктом 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на відсутність підтвердження звернення позивача 15.12.2014 до відповідача з платіжними дорученнями про здійснення платежів, судом не встановлено порушень з боку відповідача щодо виконання ним своїх зобов'язань за договором банківського рахунку № 1462.

В матеріалах справи наявна копія заповненого позивачем грошового чеку ЛЗ 4662215 від 26.12.2014 про видачу готівки Каган Володимиру Яковичу в розмірі 14 000,00 грн. При цьому, позивачем доказів його подачі відповідачу також не надано.

Разом з цим, матеріали справи свідчать, що постановою Правління Національного банку України 844 від 25.12.2014 віднесено Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 164 від 25.12.2014 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрбізнесбанк» розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 26.12.2014 по 25.03.2015 включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 65 від 25.03.2015 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрбізнесбанк» продовжено здійснення тимчасової адміністрації по 24.04.2015.

Постановою Національного банку України № 265 від 23.04.2015 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Укрбізнесбанк».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 87 від 24.04.2015 розпочато ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» з відшкодування з боку Фонду коштів за вкладами з 24.04.2015.

Відповідно до частин 5, 6 статті 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною 1, 5 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Частиною 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 статті 36 статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Таке ж визначення міститься у пункті 2.1 статті 2 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Відтак, на позивача розповсюджується обмеження, встановлені пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною 2 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статі 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; складає реєстр вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно - правовими актами Фонду.

Частиною 6 вказаної статті уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Таким чином, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що у процесі ліквідаційної процедури визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість задоволення вимог кредиторів: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних суб'єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за судординованим боргом.

Відповідно до частини 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, задоволення вимог кредиторів здійснюється у порядку, строки та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Порядок задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором, під час ліквідації банку не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що відповідач не має правових підстав для задоволення кредиторських вимог позивача поза процедурою ліквідації, в іншій, ніж передбачено законом черговості, оскільки позивач має право отримати грошові кошти виключно у порядку та на умовах передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та підзаконними актами до нього, відповідно до встановленого порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Об'єднання «ВЕК» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 28.05.2015.

СуддяВ.В.Сівакова