РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2015Справа №910/5308/13

За позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Декорт"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог а предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "І-ТЕЛ"

про звернення стягнення на предмет застави у розмірі 16183629,45 грн.

Головуючий суддя Полякова К.В.

Суддя Босий В.П.

Суддя Гумега О.В.

Представники сторін:

від позивача: Яроцька Л.О. (дов. №300 від 28.04.2015),

від відповідача: Євсєєв М.В. (дов.№б/н від 12.01.2015),

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Декорт" про звернення стягнення на предмет іпотеки у розмірі 16183629,45 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.03.2013 порушено провадження у справі № 910/5308/13 та призначено її до розгляду на 18.04.2013 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.04.2013 розгляд справи відкладено на 16.05.2013 року.

Розпорядженням Заступника Голови господарського суду м. Києва від 16.05.2013 справу № 910/5308/13 передано для розгляду судді Шапталі Є.Ю.

Ухвалою суду від 16.05.2013 зазначену справу прийнято до свого провадження суддею Шапталою Є.Ю. та призначено її до розгляду.

У зв'язку із поверненням судді Полякової К.В. із відрядження, розпорядженням Заступника Голови Господарського суду міста Києва від 20.05.2013 справу передано для розгляду судді Поляковій К.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2013 справу № 910/5308/13 прийнято до свого провадження суддею Поляковою К.В. та призначено її до розгляду на 06.06.2013.

За наслідками судового засідання 06.06.2013 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "І-ТЕЛ", у зв'язку з чим розгляд справи відкладено на 26.06.2013, про що зазначено у відповідній ухвалі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2013 розгляд справи відкладено на 18.07.2013 року.

Розпорядженням Заступника Голови Господарського суду міста Києва від 18.07.2013 у зв'язку з перебуванням судді Полякової К.В. у відпустці, справу №910/5308/13 для вчинення процесуальних дій передано судді Шкурдовій Л.М.

Ухвалою суду від 18.07.2013 зазначену справу прийнято до свого провадження суддею Шкурдовою Л.М. та відкладено її розгляд.

У зв'язку із виходом судді Полякової К.В. із відпустки, Заступника Голови Господарського суду міста Києва від 05.08.2013 справу передано для розгляду судді Поляковій К.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2013 справу № 910/5308/13 прийнято до свого провадження суддею Поляковою К.В. та призначено до розгляду на 29.08.2013 року.

29.08.2013 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли клопотання про продовження строку розгляду даної справи та відкладення розгляду справи.

29.08.2013 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи та призначення експертної оцінки.

За наслідками судового засідання 29.08.2013, у зв'язку із нез'явленням представників сторін та третьої особи, враховуючи подані представником позивача та представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи, судом винесено ухвалу, якою розгляд справи відкладено на 24.09.2013 року.

У зв'язку із нез'явленням представників сторін та третьої особи у судове засідання 24.09.2013, розгляд справи відкладено до 03.10.2013 року.

У судове засідання 03.10.2013 представник позивача та відповідача з'явились, та подали клопотання про продовження термінів розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві з урахуванням уточнень позовних вимог від 26.06.2013 року.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, надав додаткові докази в обґрунтування своїх доводів. Одночасно заперечував проти встановлення вартості майна, що є предметом іпотеки у розмірі, зазначеному у договорі іпотеки від 21.02.2006, та надав до матеріалів справи копію звіту про незалежну оцінку, яким визначено вартість предмета іпотеки станом на 23.04.2013 року.

За наслідками проведення даного судового засідання судом ухвалою задоволено клопотання сторін про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 08.10.2013 року.

З метою повного та всебічного розгляду справи Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2013 року у справі № 910/5308/13 призначено судову будівельно - технічну експертизу.

Ухвалою суду від 08.10.13 зупинено провадження у справі №910/5308/13 до проведення судової комплексної експертизи та повернення справи до Господарського суду міста Києва.

Відділом діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва отримано матеріали справи № 910/5308/13 від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз без висновку за результатами проведеної експертизи, через неможливість проведення такої експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2014 поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду на 20.02.2014 року.

Разом з тим, виходячи з матеріалів справи, суд дійшов висновку про розгляд справи колегіально у складі трьох суддів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2014 призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 20.02.2014 визначено для розгляду справи № 910/5308/13 колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Полякова К.В., судді Босий В.П., Гумега О.В.

Ухвалою суду від 20.02.2014 справу № 910/5308/13 прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів та призначено її розгляд на 13.03.2014 року.

28.02.2014 відповідачем через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва подано клопотання, в якому останній просить призначити експертну оцінку вартості об'єктів нерухомого майна, які є предметом іпотеки.

Під час судового засідання судом поставлено на обговорення питання, щодо необхідності направлення матеріалів справи до експертної установи для надання висновку за наслідками проведеної експертизи з визначення вартості предмет іпотеки, яке міститься у поданому відповідачем клопотанні.

Представники позивача у судовому засіданні 13.03.2014 залишили вирішення поставленого питання на розсуд суду.

У свою чергу, представник відповідача підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши подані до суду докази, дійшов висновку про необхідність призначення судової експертизи, з огляду на таке.

З метою повного та всебічного розгляду справи Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2014 у справі № 910/5308/13 призначено судову будівельно - технічну експертизу.

Ухвалою суду від 13.03.2014 зупинено провадження у справі №910/5308/13 до проведення судової комплексної експертизи та повернення справи до Господарського суду міста Києва.

Відділом діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва отримано матеріали справи № 910/5308/13 від Київського науково-дослідного експертнінституту судових експертиз із висновком за результатами проведеної експертизи.

Ухвалою суду від 27.04.2015 поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи на 28.05.2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні 28.05.2015 в усній формі просив відкласти розгляд справи у зв'язку із необхідністю додаткового часу для ознайомлення.

Суд, заслухавши думку представників сторін, на місці ухвалив відмовити у задоволенні клопотання про відкладення з огляду на нижченаведене.

У п. 3.9.2. Постанови Пленум Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.).

Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає у межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Пунктом 1 ст. 77 ГПК України у якості такої обставини визначено нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Надалі, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві.

У свою чергу представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Третя особа до судового засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином..

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність у матеріалах справи доказів, необхідних для такого всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Судом, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ :

31.01.2006 між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (надалі - кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "І-Тел"(надалі - позичальник) укладений кредитний договір № 15 (надалі - договір).

Згідно п. 1.1 договору, кредитодавець надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошті (надалі - кредит), на умовах, визначених договором та додатками до нього.

Пунктом п. 1.1.1 договору встановлено, що кредит надається в сумі 6 000 000, 00 грн.

Термін користування кредитом в договорі встановлено - до 01.05.2006 року (п. 1.1.2 договору).

На підтвердження виконання кредитодавцем своїх обов'язків за договором, останнім до матеріалів справи наданий меморіальний ордер № 105391 від 31.01.2006, відповідно до якого 31.01.2006 позичальникові був наданий кредит у розмірі 6 000 000, 00 грн.

Відповідно до п. 1.1.3 договору, процентна ставка за користування кредитом - 18 % річних.

У додатковій угоді № 2 від 28.03.2006 до договору сторони домовились викласти п. 1.1.1 договору у редакції, відповідно до якої починаючи з березня 2006 року, фактично розраховані проценти за три поточні календарні місяці позичальник перераховує на рахунок кредитодавця один раз в три місяці не пізніше 28 числа третього місяця, починаючи з 28.05.2006 року.

Додатковою угодою № 6 від 27.06.2008 сторони продовжили строк дії кредитного договору до 28.12.2008 року.

Тією ж угодою сторони домовились викласти п. 1.1.1 договору у наступній редакції: "Кредит надається у формі поновлювальної мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом в сумі 6 000 000, 00 грн.

Відповідно до умов цієї додаткової угоди, сторони також домовились перевести заборгованість по траншам кредиту, наданим в гривнях на загальну суму 6 000 000, 00 грн. в доларовий еквівалент, сума якого становить 1 237 113, 40 грн.

Процентна ставка за користування кредитом, відповідно до п. 3 цієї ж угоди, по траншах кредиту в доларах США - 14 % річних, по траншах кредиту в гривні - 18 % річних.

Згідно п. 1 додаткової угоди № 7 від 01.07.2008, сторони домовились перевести заборгованість по траншам кредиту, наданим в доларах США, на загальну суму 1 237 113, 40 доларів США, що становитиме 6 000 000, 00 грн.

З системного аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку, що між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю «І-ТЕЛ» склались кредитні відносини, які регулюються нормами параграфу 2 Розділу ІІІ Книги п'ять Цивільного кодексу України.

У силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Всупереч приписам закону та умовам договору, позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, отримані кошти у встановлені строки не повернув, плату за кредит своєчасно та у повному обсязі не сплатив, у зв'язку із чим банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості з позичальника.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва у справі №27/352 від 10.05.2011, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2011, частково задоволено вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "І-Тел":

- заборгованість за кредитом у розмірі 6 000 000 (шість мільйонів) грн. 00 коп.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 2 006 137 (два мільйони шість тисяч сто тридцять сім) грн. 01 коп.;

- пеню за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 518 054 (п'ятсот вісімнадцять тисяч п'ятдесят чотири) грн. 80 коп.;

- пеню по простроченим процентам у розмірі 132 617 (сто тридцять дві тисячі шістсот сімнадцять) грн. 75 коп.;

- збитки від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 1 292 400 (один мільйон двісті дев'яносто дві тисячі чотириста) грн. 00 коп.;

- збитки від інфляції за несвоєчасне погашення процентів по кредиту у розмірі 156 530 (сто п'ятдесят шість тисяч п'ятсот тридцять) грн. 49 коп. Вказана заборгованість стягнута за період до 09.11.2010 включно.

Звертаючись із даним позовом до суду, ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» вказує на наявність суми заборгованості за кредитним договором у розмірі:

- 6 000 000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом;

- 2 006 137,01 грн. заборгованість по процентам;

- 2 384 876,73 грн. - заборгованості по процентам за період з 10.11.2010-24.01.2013 року;

- 316 395,26 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту;

- 518 054,80 грн. пені по кредиту до 09.11.2010 року;

- 132 617,75 грн. пеня по процентам до 09.11.2010 року;

- 996 137,02 грн. - 3% річних по процентах та кредиту;

- 1 337 786,13 грн. інфляційні втрати по кредиту за період до 09.11.2010 року;

- 558 989,25 грн. інфляційні втрати по кредиту за період 10.11.2010-24.01.2013 року;

- 183 798,65 грн. інфляційні втрати по процентах за період до 09.11.2010 року;

- 248 836,85 грн. інфляційні втрати по процентам за період 10.11.2010-24.01.2013 року;

- 1 500 000,00 грн. штраф за невиконання умов кредитного договору згідно п. 4.4.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов'язань - способи або види забезпечення виконання зобов'язань.

Нормами статті 546 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Так, з метою забезпечення своєчасного виконання зобов'язань Третьої особи за Кредитним договором, між ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Декорт» (Іпотекодавець) 21.02.2006 укладено Іпотечний договір, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Міхірьовою О.А., зареєстрованим у реєстрі за № 798 (Іпотечний договір).

За цим Іпотечним договором Іпотекодавець передав в іпотеку Позивачу в якості забезпечення виконання зобов'язань Третьої особи за Кредитним договором об'єкти нерухомого майна:

- споруди столярного цеху (літ. Ю) загальною площею 1065,90 кв.м., що складає 12/100 частин від майнового комплексу, площею 8 745,90 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд.21;

- споруди цеху (літ. Т) загальною площею 3 025,50 кв.м., що складає 35/100 частин від майнового комплексу, площею 8 745,90 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Дегтярівська, буд. 21.

Предмет іпотеки належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Декорт" на праві колективної власності на підставі Свідоцтва про право власності на майновий комплекс, серія МК № 010006946, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва Київської міської державної адміністрації 20.05.2003 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, реєстраційне посвідчення від 28 травня 2003, записано в реєстрову книгу № д.2з-215 за реєстровим № 446з.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Також, 31.01.2013 ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на адресу майнового поручителя (ТОВ «Декорт») направлено Вимогу, згідно якої повідомлено Відповідача, що у разі не здійснення погашення до 02.03.2013, Позивач має право здійснити звернення стягнення на майно.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, у своєму відзиві відповідач не погоджувався із підстав не визначення позивачем вартості предметів іпотеки, внаслідок чого судом призначено судову будівельно-технічну експертизу, висновок за результатами якої долучений до матеріалів справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Суд відзначає, що твердження відповідача та третьої особи щодо значно меншої суми заборгованості за тілом кредиту згідно кредитного договору є хибними та такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Положеннями статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, із врахуванням положень статті 35 ГПК України, не підлягає доведенню факт порушення кредитних зобов'язань з боку позивальника та наявність заборгованості у розмірі заборгованість за кредитом у розмірі 6 000 000 (шість мільйонів) грн. 00 коп.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 2 006 137 (два мільйони шість тисяч сто тридцять сім) грн. 01 коп.;

- пеню за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 518 054 (п'ятсот вісімнадцять тисяч п'ятдесят чотири) грн. 80 коп.;

- пеню по простроченим процентам у розмірі 132 617 (сто тридцять дві тисячі шістсот сімнадцять) грн. 75 коп.;

- збитки від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 1 292 400 (один мільйон двісті дев'яносто дві тисячі чотириста) грн. 00 коп.;

- збитки від інфляції за несвоєчасне погашення процентів по кредиту у розмірі 156 530 (сто п'ятдесят шість тисяч п'ятсот тридцять) грн. 49 коп.

Надалі, у відповідності до ч. 1 ст. 10561 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Банком та Позичальниками в умовах Кредитного договору погоджено обов'язок третьої особи по сплаті процентів за користування таким коштами та визначено їх розмір.

За приписами ст. 1052 Цивільного кодексу України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

З огляду на вищевикладені норми чинного законодавства, враховуючи наявність встановленого судом порушення з боку позивальника виконання кредитних зобов'язань, а також, здійснивши власний перерахунок заявлених сум, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення 2 384 876,73 грн. - заборгованості по процентам за період з 10.11.2010-24.01.2013 є обґрунтованою та правомірною.

Що стосується вимоги позивача про стягнення 316 395,26 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 518 054,80 грн. пені по кредиту до 09.11.2010, 132 617,75 грн. пеня по процентам до 09.11.2010, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись, в тому числі неустойкою. Відповідно до ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.ч.1-3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписами ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, та відповідність нормам чинного законодавства.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи статті 549, частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Суд зауважує, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) та інфляційних втрат, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові та відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

З системного аналізу наведених законодавчих норм, вбачається право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотків річних, як спосіб захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

За приписами п. 3.1., 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 №62-97; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 №39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", якщо сума боргу повинна бути сплачена в період з 1 по 15 числа відповідного місяця, то вона індексується з рахунком цього місяця, а якщо сума повинна бути сплачена з 16 по 31 число відповідного місяця, то вона індексується з наступного місяця.

Враховуючи вище викладене, перевіривши розрахунок інфляційної складової суми та розрахунок 3% річних, суд визнав його обґрунтованим та таким, що відповідає нормам чинного законодавства України, а вимогу позивача про вказаних сум такою, що підлягає стягненню у розмірі: - 996 137,02 грн. - 3% річних по процентах та кредиту;

- 1 292 400,00 грн. інфляційні втрати по кредиту за період до 09.11.2010 року;

- 342 590,45 грн. інфляційні втрати по кредиту за період 10.11.2010-24.01.2013 року;

- 156 530,49 грн. інфляційні втрати по процентах за період до 09.11.2010 року;

- 136 172,67 грн. інфляційні втрати по процентам за період 10.11.2010-24.01.2013 року.

Одночасно, суд відзначає, що до загальної суми заборгованості в рахунок погашення якої просить звернути стягнення на предмет іпотеки, банком включено 1 500 000,00 грн. штраф за невиконання умов кредитного договору згідно п.4.4. Суд визнає таку вимогу необґрунтованою, з підстав недоведеності такої вимоги належними та допустими доказами у розумінні положень статей 32, 33 ГПК України.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно із ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Положеннями ч. 1 ст. 574 Цивільного кодексу України встановлено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За умовами укладеного договору Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку (терміну) виконання зобов'язання (або тієї чи іншої його частини), воно не буде виконане (п. 6.1.6. Іпотечного договору).

Судом встановлено, що строк виконання зобов'язань Позичальників з повернення кредитів та сплаті відсотків за користування кредитами настав, однак вимоги Банку, викладені у листі від 02.03.2013, про сплату зазначених коштів ані відповідачем, ані третьою особою задоволені не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продаж, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до положень пункту 4.4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 ««Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів»», якщо господарський суд визнає обґрунтованими позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, то в силу приписів статті 38, частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" у резолютивній частині рішення суду має бути встановлено та зазначено початкову ціну реалізації предмета іпотеки.

З урахуванням положення частини шостої статті 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а у разі відсутності такої згоди - на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Водночас господарський суд за необхідності може згідно із статтею 41 ГПК вирішити питання про призначення у справі відповідної судової експертизи.

У випадку застосування процедури продажу предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, навіть за наявності згоди сторін щодо початкової ціни продажу предмета іпотеки, початкова ціна такого продажу повинна бути встановлена на підставі висновку суб'єкта оціночної діяльності про оцінку майна, оскільки відповідно до частини другої статті 43 Закону України "Про іпотеку" початкова ціна продажу не може бути нижчою за 90 відсотків вартості майна, визначеної шляхом його оцінки.

Так, за наслідками проведення експертного дослідження Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, останнім складено на направлено до суду висновок №3646/3647/14-42 від 27.02.2015, з якого вбачається, що вартість спірного предмета іпотеки становить:

- споруди столярного цеху (літ. Ю) загальною площею 1065,90 кв.м., що складає 12/100 частин від майнового комплексу, площею 8 745,90 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд.21 - 8 476 037,00 грн.

- споруди цеху (літ. Т) загальною площею 3025,50 кв.м., що складає 35/100 частин від майнового комплексу, площею 8 745,90 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Дегтярівська, буд. 21 - 23 408 294,00 грн.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що вимоги Банку у рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «І-ТЕЛ» за кредитним договором про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, ринкова вартість якого станом на момент прийняття рішення у справі становить 8 476 037,00 грн. та 23 408 294,00 грн., шляхом реалізації з прилюдних торгів, є правомірними, обґрунтованими. Документально доведеними та такими що підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних Банку.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ч. 3 ст. 49 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Декорт", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "І-Тел" про звернення стягнення на предмет іпотеки у розмірі 16183629,45 грн. - задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №15 від 31.01.2006, а саме:

- 6 000 000 (шість мільйонів) гривень 00 копійок - прострочена заборгованість за кредитом;

- 2 006 137 (два мільйони шість тисяч сто тридцять сім) гривень 01 копійок заборгованість по процентам;

- 2 384 876 (два мільйони триста вісімдесят чотири тисячі вісімсот сімдесят шість) гривень 73 копійки - заборгованості по процентам за період з 10.11.2010-24.01.2013 року;

- 316 395 (триста шістнадцять тисяч триста дев'яносто п'ять) гривень 26 копійок пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту;

- 518 054 (п'ятсот вісімнадцять тисяч п'ятдесят чотири) гривні 80 копійок пені по кредиту до 09.11.2010 року;

- 132 617 (сто тридцять дві тисячі шістсот сімнадцять) гривень 75 копійок пеня по процентам до 09.11.2010 року;

- 996 137 (дев'ятсот дев'яносто шість тисяч сто тридцять сім) гривень 02 копійки - 3% річних по процентах та кредиту;

- 1 292 400 (один мільйон двісті дев'яносто дві тисячі чотириста) 00 копійок інфляційні втрати по кредиту за період до 09.11.2010 року;

- 342 590 (триста сорок дві тисячі п'ятсот дев'яносто) гривень 45 копійок інфляційні втрати по кредиту за період 10.11.2010-24.01.2013 року;

- 156 530 (сто п'ятдесят шість тисяч п'ятсот тридцять) гривень 49 копійок інфляційні втрати по процентах за період до 09.11.2010 року;

- 136 172 (сто тридцять шість тисяч сто сімдесят дві) гривні 67 копійок інфляційні втрати по процентам за період 10.11.2010-24.01.2013 року;

звернути стягнення на предмет іпотеки - за Договором іпотеки від 21.02.2006, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Декорт" , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Міхірьовою О.А., зареєстрованим у реєстрі за № 798, а саме об'єктів нерухомого майна:

- споруди столярного цеху (літ. Ю) загальною площею 1065,90 кв.м., що складає 12/100 частин від майнового комплексу, площею 8 745,90 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд.21;

- споруди цеху (літ. Т) загальною площею 3 025,50 кв.м., що складає 35/100 частин від майнового комплексу, площею 8 745,90 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Дегтярівська, буд. 21.

Встановити спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна та встановленої Висновком № 3646/3647/14-42 судової будівельно-технічної експертизи по господарській справі №910/5308/13 у розмірі:

- споруди столярного цеху (літ. Ю) загальною площею 1065,90 кв.м., що складає 12/100 частин від майнового комплексу, площею 8 745,90 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд.21 - 8 476 037 ( вісім мільйонів чотириста сімдесят шість тисяч тридцять сім) гривень 00 копійок.

- споруди цеху (літ. Т) загальною площею 3025,50 кв.м., що складає 35/100 частин від майнового комплексу, площею 8 745,90 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Дегтярівська, буд. 21 - 23 408 294 (двадцять три мільйони чотириста вісім тисяч двісті дев'яносто чотири) гривні 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Декорт" (04119, місто київ, вулиця Дегтярівська, 21; ідентифікаційний код 24367716) на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (04119, місто Київ, вулиця Зоологічна, 5; ідентифікаційний код 19017842) 68 820 (шістдесят вісім тисяч вісімсот двадцять) гривень 00 копійок судового збору.

У іншій частині у позові відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та результативну частини у судовому засіданні 28.05.2015 року.

Повне рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Накази видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 02.06.2015 року.

Головуючий суддя К.В. Полякова

Суддя В.П. Босий

Суддя О.В. Гумега