КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2015 р. Справа№ 910/604/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Шевченка Е.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:Кім О.В., за довіреністю;

відповідача:Потатуєв В.П., за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Пивобезалкогольний комбінат "Крим"

на рішення господарського суду міста Києва від 11.03.2015

у справі № 910/604/15-г (головуючий суддя: Нечай О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Пивобезалкогольний комбінат "Крим"

до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"

про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 34 530,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.03.2015 у справі № 910/604/15-г в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Пивобезалкогольний комбінат "Крим" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у відповідності до якої просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 11.03.2015 у справі № 910/604/15-г і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Скарга мотивована тим, що господарським судом міста Києва не в повному обсязі були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також були порушені, неправильно застосовані норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Пивобезалкогольний комбінат "Крим" у справі №910/604/15-г передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Зеленіна В.О. суддів: Шевченко Е.О., Синиці О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015, колегією суддів в зазначеному складі, прийнято апеляційну скаргу до провадження. Розгляд справи призначено на 25.05.2015.

25.05.2015 представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і просив суд її задовольнити.

25.05.2015 представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив суд рішення господарського суду міста Києва від 11.03.2015 у справі № 910/604/15-г залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

04.10.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (газотранспортне підприємство/відповідач) та Публічним акціонерним товариством "Пивобезалкогольний комбінат "Крим" (замовник/позивач) було укладено Договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 321-ТГ-2012 (надалі - договір), за умовами якого газотранспортне підприємство зобов'язалось надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів прийому-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов'язався внести плату за надані послуги в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.

В п. 5.5 договору сторони погодили, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) на умовах 100% попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у яком буде здійснюватись транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу, виходячи з тарифів і планового обсягу поставки газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується актом звірки взаєморозрахунків, що на виконання умов договору позивачем в період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. своєчасно вносилися суми передплат і станом на 31.12.2013 р. передплата складала 33 943,16 грн.

Додатковою угодою № 3 від 26.12.2013 р. до Договору встановлено плановий обсяг транспортування природного газу на кожен місяць 2014 року.

28.02.2014 року між газотранспортним підприємством та замовником було складено Акт виконаних робіт з транспортування природного газу, згідно з яким відповідач надав позивачу послуги з транспортування природного газу за лютий 2014 року у кількості - 1.000 тис. куб. м. на суму 2 203,20 грн.

Проте, починаючи з березня 2014 року газотранспортне підприємство, без пояснення причин, припинило надавати послуги з транспортування природного газу замовнику, а грошові кошти в сумі 31 739,96 грн. не були повернуті замовнику, незважаючи на те, що замовлені на цю суму послуги фактично не були надані.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача з позовом у даній справі.

Однак, заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що не є відповідальним за невиконання своїх зобов'язань за договором через форс-мажорні обставини, які склались на території Автономної Республіки Крим, починаючи з 27.02.2014 р., а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з їх безпідставністю.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги є такими, що спростовуються матеріалами справи, а тому не дають підстав для скасування прийнятого у справі судового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки між сторонами по справі склались господарські правовідносини, то за змістом ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до пунктів 9.1, 9.2 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов'язків щодо Договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Строк виконання зобов'язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження наявності форс-мажорних обставин відповідач надав копію сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 2018, яким Торгово-промислова палата України засвідчила настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 27 лютого 2014 року Публічному акціонерному товариству "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз". На момент видачі Сертифікату Торгово-промисловою палатою України форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Згідно з ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

17.03.2014 р. Верховна Рада Республіки Крим прийняла Постанову "Про питання енергетичної безпеки Республіки Крим" № 1758-6/14, в якій зазначено: "Встановити, що власністю Республіки Крим є: рухоме та нерухоме майно Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", розташоване на території Республіки Крим, її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони, що увійшло і не увійшло до статутного капіталу Товариства у складі необоротних (в тому числі нематеріальних) і оборотних активів, у тому числі державне (України) майно, передане йому у користування та те, що перебуває на балансовому і позабалансовому обліку".

В результаті вищезазначених незаконних дій та з метою відновлення правовстановлюючих документів на майно, відновлення та/або повернення оригіналів проектно-виконавчої, технічної, фінансової, бухгалтерської документації та іншої документації, що залишилась на тимчасово окупованій території АР Крим, ДАТ "Чорноморнафтогаз" змінило своє місце реєстрації та зареєструвалось у місті Києві за адресою: вулиця Богдана Хмельницького, буд. 26, офіс 505.

27 квітня 2014 року набув чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. На тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території. Згідно з цим Законом, тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій, внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України, а також повітряний простір над зазначеними територіями.

Відповідно до преамбули Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв'язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Згідно з статтями 1 та 2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Згідно з п. 12.1 Перехідних положень Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України" початком тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя вважається дата набрання чинності Резолюцією N 68/262 Сесії Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 27 березня 2014 року про підтримку територіальної цілісності України.

В окремих випадках, прямо визначених цим Законом, початком тимчасової окупації вважається дата набрання чинності Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

З огляду на викладене вище, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку проте те, що при тій ситуації, яка склалась на території Автономної Республіки Крим, відповідач втратив можливість здійснювати свою господарську діяльність на вказаній території та дотримуватись законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів.

До того ж, місцевим господарським судом вірно встановлено, що в даному випадку підставою набуття відповідачем коштів в розмірі 31 739,96 грн. є договір, який на час розгляду справи є чинним, так як сторонами в розумінні ст. 33, 36 Господарського процесуального кодексу України не надано доказів які б підтверджували інформація про визнання його недійсним або про його зміну/розірвання повністю або в частині порядку розрахунків.

Колегія суддів, звертає увагу на те, що представники сторін під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції підтвердили суду, що договір є чинним.

Згідно із п. 5.7 договору, у разі надходження коштів від замовника в сумі, що перевищує вартість фактично наданих послуг з транспортування газу у звітному місяці, переплата зараховується газотранспортним підприємством у разі відсутності заборгованості за надані послуги - як оплата послуг у місяці, наступному за звітним.

З огляду на вищенаведене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що кошти в розмірі 31 739,96 грн. внесені позивачем в якості авансу на підставі умов договору не є переплатою набутою відповідачем без достатньої правової підстави в розумінні ст. 1212, 1213 ЦК України, так-як відповідач повинен надати позивачу послуги за договором на суму переплати після закінчення дії форс-мажорних обставин.

Оскільки, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 31 739,96 грн. на підставі ст. 1212, 1213 ЦК України, задоволенню не підлягають як безпідставні, то і вимога позивача про стягнення з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами, нараховані за період з 01.03.2014 р. по 24.12.2014 р., в сумі 2 790,49 грн. також не підлягає задоволенню, так-як вона не сформульована як самостійна, не містить окремого обґрунтування і доказів, а є правовим наслідком стягнення основної суми коштів, а тому, за відсутності підстав для такого, не може бути задоволена.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 11.03.2015 у справі № 910/604/15-г відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Пивобезалкогольний комбінат "Крим" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 11.03.2015 у справі № 910/604/15-г - без змін.

2. Матеріали справи № 910/604/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Е.О. Шевченко

О.Ф. Синиця