ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа № 914/300/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого- судді Галушко Н.А.

суддів Кузь В.Л.

Орищин Г.В.

розглянув апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області №05/2-61вих-15

від 25.03.2015 р. в інтересах Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.03.2015 року

у справі № 914/300/15

За позовом: Приватного підприємства "Вензель" (м. Львів)

до відповідача 1: Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство

"Чорноморнафтогаз" (м. Київ)

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вечірній Львів" (м. Львів)

третя особа 1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Волинь-Цемент" (м. Здолбунів,

Рівненська обл.)

третя особа 2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія "Галнафтоінвест"

(м. Львів)

про: стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 1484641,82 грн.

та 29692,85 грн. - судового збору

За участю представників:

від прокуратури: Макогон Ю. - прокурор;

від Міненерговугілля України : не з'явився;

від позивача: Гордієнко В.В. - представник;

від відповідача-1: Сидорчук Р.Д. - представник;

від відповідача-2: не з'явився;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився.

Прокурору, представникам позивача та відповідача 1 роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст.811 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлено.

Рішенням господарського суду Львівської області від 13.03.2015р. у справі №914/300/15 (суддя Пазичев В.М.) уточнені (зменшені) позовні вимоги - задоволено; стягнено солідарно з Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Вечірній Львів" на користь Приватного підприємства "Вензель" заборгованість в розмірі 1 434 854 грн. 34 коп. основного боргу та судовий збір в сумі 28 697 грн. 10 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач 1 не виконав свої зобов'язання щодо оплати поставленого позивачем товару за договором поставки №1/140314-Пс від 14.03.2014р., що підтверджується залізничними накладними з 26.12.2013р. по 13.02.2014р. (т. 1 а.с. 87-94) та актом прийому-передачі товару за договором поставки № 1/140314-Пс від 14.03.2014р.

Заступником прокурора Львівської області в інтересах Міністерства енергетики та вугільної промисловості України подано апеляційну скаргу №05/2-61вих-15 від 25.03.2015р., в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 13.03.2015р. у справі № 914/300/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПП «Вензель» в повному обсязі. Зокрема, скаржник зазначає про те, що станом на 14.03.2014р. (день підписання договору поставки №1/140314-Пс) ПАТ "Чорноморнафтогаз" перебувало на тимчасово окупованій території України і не мало можливості здійснювати будь-яку господарську діяльність та належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання. При цьому, скаржник звертає увагу на те, що підписання договору поставки №1/140314-Пс відбулося за форс-мажорних обставин, факт яких підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати № 5592/04-4 від 03.12.2014р. та експертним висновком Торгово-промислової палати № 5668/05-5 від 04.12.2014р.

Одночасно скаржник зазначає, що предметом розгляду у даній справі є стягнення заборгованості за поставлений товар за договором поставки №1/140314-Пс від 14.03.2014р., проте накладні, які судом першої інстанції прийнято як належний та допустимий доказ у справі, датовані з 26.12.2013р. по 13.02.2014р., тобто до моменту виникнення зобов'язання за договором поставки №1/140314-Пс від 14.03.2014р.

ПП "Вензель" у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення господарського суду Львівської області від 13.03.2015р. у справі № 914/300/15 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Треті особи, не скористалися своїм правом, наданим ст. 96 ГПК України, відзивів на апеляційну скаргу не подали.

В дане судове засідання прибули прокурор, представники позивача та відповідача 1. Міненерговугілля України, відповідач 2 та треті особи явки уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, причин неявки суду не повідомили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 14.05.2015р.

Враховуючи ту обставину, що учасники судового процесу належним чином були повідомлені про час, місце розгляду апеляційної скарги та наслідки неявки в судове засідання, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття рішення, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників Міненерговугілля України, відповідача 2 та третіх осіб.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача та відповідача 1, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, між ПП "Вензель" (Постачальник) та ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (Покупець) укладено договір поставки №1/140314-Пс від 14 березня 2014 року (т. 1 а.с. 34-37) (надалі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується передати (поставити) у встановлений строк у власність Покупця товар згідно специфікації № 1, яка є невід'ємною частиною Договору, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах визначених цим Договором (п. 1.1. Договору).

Згідно з п.п. 2.2., 2.3. Договору поставка товару здійснюється на протязі 15 днів з моменту отримання Постачальником письмової заявки від Покупця. Поставка товару може здійснюватись партіями у відповідності із заявкою та потребами Покупця. Право власності на товар переходить з моменту отримання товару Покупцем та підписання сторонами накладної і акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 4.2. Договору оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника з відстрочкою платежу на протязі 120 календарних днів після поставки товару та підписання акту приймання-передачі.

При цьому, умовами Договору (п.п. 9.1.-9.4.) передбачалось, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань по Договору, у випадку виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час підписання Договору і виникли незалежно від Сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна та інше). Сторона, яка не може виконати зобов'язання по Договору внаслідок дій обставин непереборної сили, зобов'язана не пізніше 3 робочих днів, з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі. Доказом виникнення обставин непереборної сили і строком їх дій є відповідні документи, які видаються Торгово-Промисловою Палатою України, із зазначенням характеру обставин і строку їх продовження. У випадку, коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 30 днів, кожна із Сторін в установленому порядку має право розірвати даний Договір.

Також сторонами визначено, що Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2014 р.

Згідно специфікації № 1 до Договору, ПП "Вензель" зобов'язане було поставити ДАТ "Чорноморнафтогаз" цемент тампонажний ПЦТ П-50 ГОСТ 1581-96 (2580 тон) та цемент тампонажний ПЦТ 1-100 ГОСТ 1581-96 (480 тон) на загальну суму разом з ПДВ 5 633 398, 08 (п'ять мільйонів шістсот тридцять три тисячі триста дев'яносто вісім гривень 08 копійок) гривень.

В забезпечення зобов'язань за Договором між ТзОВ "Вечірній Львів" (Поручитель) та ПП "Вензель" (Кредитор) укладено Договір поруки від 18 березня 2014 року (т. 1 а.с. 43-46), відповідно до умов якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (Боржник) обов'язків по оплаті товару за договором поставки №1/140314-Пс від 14.03.2014р.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно з ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також, частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона-постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) та сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 530 ЦК України передбачено - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приймаючи рішення у даній справи, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем поставлено відповідачу 1 товар за договором поставки № 1/140314-Пс від 14.03.2014р., що підтверджується:

- залізничною накладною з перевезення цементу тампонажного ПЦТ-ІІ-50 від 26.12.2013р. № вагону 97151245, 97262976 (т. 1 а.с. 87);

- залізничною накладною з перевезення цементу тампонажного ПЦТ-ІІ-50 від 27.12.2013р. № вагону 97226443 (т. 1 а.с. 88);

- залізничною накладною з перевезення цементу тампонажного ПЦТ-І-100 від 27.12.2013р. № вагону 97243141 (т. 1 а.с. 89);

- залізничною накладною з перевезення цементу тампонажного ПЦТ-ІІ-50 від 11.01.2014р. № вагону 97256770 (т. 1 а.с. 90);

- залізничною накладною з перевезення цементу тампонажного ПЦТ-І-100 від 13.01.2014р. № вагону 97226641 (т. 1 а.с. 91);

- залізничною накладною з перевезення цементу тампонажного ПЦТ-ІІ-50 від 13.01.2014р. № вагону 97267140 (т. 1 а.с. 92);

- залізничною накладною з перевезення цементу тампонажного ПЦТ-ІІ-50 від 29.01.2014р. № вагону 97264600, 97251169 (т. 1 а.с. 93);

- залізничною накладною з перевезення цементу тампонажного ПЦТ-ІІ-50 від 13.02.2014р. № вагону 93656502, 97256275 (т. 1 а.с. 94);

- видатковою накладною № 1 від 14.03.2014р. (т. 1 а.с. 39);

- Актом прийому-передачі за Договором поставки № 1/140314-Пс від 14.03.2014р. (т. 1 а.с. 40);

- Довіреністю № 58/634 від 05.03.2014р. (т. 1 а.с. 41).

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача 1 надав пояснення та заперечив факт одержання товару за договором поставки № 1/140314-Пс від 14.03.2014р.

Відповідно до п. 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, Затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704 (надалі - Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, зокрема, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Сторона (учасник судового процесу) подає суду в обґрунтування своїх вимог або заперечень належні і допустимі докази. При цьому, надання чи ненадання доказів - це право сторони, але вибираючи спосіб захисту, який базується на ненаданні доказів, сторона несе ризик, що вона не зможе в подальшому посилатися на ті докази, яких вона не надала.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обгрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами в господарському процесі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги й заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та оцінюючи документальні докази в їх сукупності, при винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

14 березня 2014 року між ПП "Вензель" (Постачальник) та ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (Покупець) було укладено Договір поставки №1/140314-Пс, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується передати (поставити) у встановлений строк у власність Покупця товар згідно Специфікації № 1, яка є невід'ємною частиною Договору, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах визначених цим Договором (п. 1.1. Договору).

Умовами укладеного між сторонами Договору передбачено, що поставка товару за Договором поставки № 1/140314-Пс від 14.03.2014р. повинна здійснюватися на умовах DDР (delivered duty paid - «поставка з оплатою мита», коли продавець зобов'язаний нести всі витрати і ризики, пов'язані з транспортуванням товару і передати товар у розпорядження покупця в названому місці призначення) та на підставі письмової заявки від Покупця (п. 2.1. Договору).

Колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що товар поставлено відповідачу 1 за договором поставки № 1/140314-Пс від 14.03.2014р. у період з 26.12.2013р. по 13.02.2014р., що підтверджується залізничними накладними (т. 1 а.с. 87-94), оскільки вказана поставка товару відбувалася з 26.12.2013р. по 13.02.2014р., тобто задовго до укладення між сторонами договору 14.03.2014р., умовами якого не передбачено, що дія останнього поширюється на відносини, які виникли між позивачем та відповідачем 1 до укладення договору поставки від 14.03.2014р. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що залізничні накладні (т. 1 а.с. 87-94) не містять посилань на договір поставки № 1/140314-Пс від 14.03.2014р. і не можуть свідчити про факт отримання відповідачем 1 товару за Договором.

Окрім того, відповідно до п. 1.2. Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. № 863/5084, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. № 644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 № 138 (надалі - Правила) заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил.

Згідно Додатку 3 до Правил (Пояснення щодо заповнення накладної) вказано, що у графі 53 "Підтвердження одержання вантажу Вантаж одержав" вказується дата одержання вантажу, номер довіреності на одержання вантажу, дата її видачі, серія і номер паспорта матеріально відповідальної особи, яка одержує вантаж, та її підпис. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис одержувача.

Проте, жодна залізнична накладна (т. 1 а.с. 87-94) не містить відомостей про одержання вантажу відповідачем 1, в графах 49 та 50 відсутні відмітки залізниці та відправника про видачу вантажу, а також у графі 53 відсутні відмітки про одержання вантажу Покупцем (Відповідачем 1).

Суд апеляційної інстанції критично оцінює видаткову накладну № 1 від 14.03.2014р. та Акт приймання передачі товару за договором поставки № 1/140314-Пс від 14.03.2014р.

Акт прийому-передачі, згідно договору поставки № 1/140314-Пс від 14.03.2014р., підписаний та скріплений печатками ПП "Вензель" та ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" 14.03.2014 р.

Так, зі сторони ПП "Вензель" (Постачальника) Акт прийому-передачі товару за договором поставки № 1/140314-Пс від 14.03.2014р. підписано Дубрівним В.О., який згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т. 1 а.с. 25-27) є керівником та підписантом ПП "Вензель", а зі сторони ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (Покупця) даний Акт підписано не встановленою особою, оскільки не зазначено прізвища, ім'я та по-батькові особи, яка підписала його.

Таким чином, досліджуючи видаткову накладну № 1 від 14.03.2014р. та Акт приймання передачі товару за договором поставки № 1/140314-Пс від 14.03.2014р. та враховуючи заперечення відповідача 1 щодо факту одержання товару за Договором, оцінюючи дані докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що видаткова накладна та Акт приймання передачі від 14.03.2014р. не можуть бути беззаперечними та достатніми доказами поставки 778,73 тон. цементу тампонажного за Договором, оскільки така поставка не підтверджується первинними транспортними документами.

З огляду на викладене, позивачем не доведено факт здійснення відповідачу поставки 778,73 тон. цементу тампонажного на виконання умов договору від 14.03.2014р.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки Шевченківського РУ ГУ МВС України № 59/31673 від 04.07.2014р. (т. 1 а.с. 51) в період з березня по травень 2014 року під час окупації Автономної Республіки Крим внаслідок збройної агресії Російської Федерації невстановлені особи заволоділи оригіналами статутних документів та печатками ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз".

Верховною Радою України 15.04.2014 року було прийнято Закон України № 1207-VІІ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", який набув чинності з 27.04.2014 року, яким визначено статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації та встановлено особливий правовий режим на цій території, а також визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Торгово-промислова палата України у своєму сертифікаті № 2018 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 5592/04-4 від 03.12.2014р. (т. 1 а.с. 144-147) підтвердила, що події, які мають місце на території Автономної Республіки Крим (щодо незаконної анексії півострову, військової агресії Російської Федерації тощо) є обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами) по договору поставки №1/140314-Пс від 14.03.2014р., початок яких з 27.02.2014р., та які діють по теперішній час.

За таких обставин, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що суд першої інстанції при винесенні судового рішення неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов помилкового та передчасного висновку про задоволення позову та доведеності позивачем підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за поставлений товар за договором поставки №1/140314-Пс від 14.03.2014р. Відтак, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову Приватного підприємства "Вензель" слід відмовити, оскільки позивачем у встановленому законом порядку не доведено обставин на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 34 ГПК України визначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

З огляду на викладене рішення суду слід скасувати.

Судові витрати, відповідно до ст.49 ГПК України за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області №05/2-61вих-15 від 25.03.2015 р. в інтересах Міністерства енергетики та вугільної промисловості України задоволити.

Рішення господарського суду Львівської області від 13.03.2015р. у справі №914/300/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з Приватного підприємства "Вензель" (79016, м. Львів, вул. Замкнена, 3, кв. 2, ) в дохід Державного бюджету України (Отримувач коштів - УДКСУ у Личаківському районі м. Львова; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38007620; банк отримувача ГУДКСУ у Львівській області; код банку отримувача (МФО) 825014; рахунок отримувача 2006) - 14 348,55 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити у господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02.06.2015р.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Кузь В.Л.

Суддя Орищин Г.В.