ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року Справа № 904/4404/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Дунаєвської Н.Г.
суддів:Владимиренко С.В. - доповідач,
Мележик Н.І.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Людмила"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.01.2015р.
та рішеннягосподарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2014р.
у справі№904/4404/14 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомСелянського (фермерського) господарства "Людмила"
до відповідачів:1) Відділу державної виконавчої служби Юр'ївського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області 2) Головного управління державної Казначейської служби у Дніпропетровській області
простягнення збитків
за участю представників:

позивача: Толстунов В.П. голова СФГ "Людмила", Заброда А.В., дов. від 17.12.2014р. б/н

відповідачів: 1. не з'явились;

2. не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

Селянське (фермерське) господарство "Людмила" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про визнання незаконною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Юр'ївського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області щодо неповернення позивачу 202, 93 тони насіння соняшнику та стягнення з Головного управління державної казначейської служби у Дніпропетровській області шкоди (збитків) у розмірі 100 000грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2014р. по справі №904/4404/14 (суддя Мартинюк С.В.) залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.01.2015р. (колегією суддів у складі: головуючий суддя Герасименко І.М., суддів: Кузнецова І.Л., Сизько І.А.) провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності відділу державної виконавчої служби Юр'ївського районного управління юстиції - припинено. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення збитків - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, Селянське (фермерське) господарство "Людмила" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.01.2015р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2014р. скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, представників позивача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 06.02.2008р. господарським судом Дніпропетровської області у справі №14/19-08 прийнято рішення про часткове задоволення позову та стягнення з селянського (фермерського) господарства "Людмила" (позивач) на користь фізичної особи - підприємця Хачатряна Артура Саркісовича 223 992 грн. - суму боргу, 2 239, 99 грн. - витрат на держмито, 99,45 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

19.05.2008р. на виконання вказаного рішення суду видано наказ про примусове виконання рішення. За заявою фізичної особи - підприємця Хачатряна Артура Саркісовича від 22.05.2008р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Юр'ївського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Мікульшиним О.І. винесено постанову від 30.04.2008р. про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області №14/19-08 від 19.05.2008р.

04.06.2008р. державним виконавцем Андруховим Д.Г. відділу державної виконавчої служби Юр'ївського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області при примусовому виконанні наказів господарського суду Дніпропетровської області №7/67-07 від 11.04.2007р. про стягнення з СФГ "Людмила" на користь держави державного мита в сумі 102 грн. і витрат на інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у суді у розмірі 118 грн. та №14/19-08 від 19.05.2008р. про стягнення з СФГ "Людмила" на користь фізичної особи - підприємця Хачатряна Артура Саркісовича боргу 226331,44 грн. виконавчі провадження №145, №273 та №281 об'єднано у зведене виконавче провадження №145 на загальну суму 226551,44 грн.

18.06.2008р. та 07.07.2008р. державним виконавцем Андруховим Д.Г. накладено арешт на кошти в розмірі 249094,38грн., що знаходяться на рахунках СФГ"Людмила".

01.08.2008р. державним виконавцем Андруховим Д.Г. винесено постанову про звернення стягнення на майно СФГ "Людмила".

10.10.2008р. державним виконавцем Андруховим Д.Г. відділу державної виконавчої служби Юр'ївського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №145 про стягнення з селянського (фермерського) господарства "Людмила" на користь фізичних осіб боргу на суму 226551,44грн., виконавчого збору 22 655, 14 грн., всього на загальну суму 249206,58 грн. в присутності стягувача ФОП Хачатряна Артура Саркісовича описано та арештовано 202, 93 тони насіння соняшника, що знаходилися на складі боржника, розташованому за адресою: вул. Центральна, с. Вербуватівка, Дніпропетровської області, про що складено акт опису та арешту серія АА №904687 від 10.10.2008р. Описане майно передано на зберігання Кудріну І.А., про що зроблено запис в акті опису та арешту.

Як вбачається з акту державного виконавця від 10.10.2008р., боржник відмовився бути присутнім при проведенні опису та арешту майна, а на вимогу державного виконавця відчинити приміщення, де зберігається майно, відповів відмовою.

22.05.2009р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Юр'ївського районного управління юстиції Мікульшиним О.І. на підставі ст.ст. 40, 76 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення виконавчого документу №14/19-08 від 19.05.2008р. органу, що його видав, оскільки стягувач не здійснив авансування витрат на проведення виконавчих дій, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа. Частково стягнуто 150000грн., залишок не стягнутої суми становить 76 331, 44 грн.

12.04.2012р. державним виконавцем Муржиєвою І.О. відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області №14/19-08 виданого 19.05.2008р. про стягнення з СФГ "Людмила" 76 331, 44 грн. залишку боргу.

19.04.2012р. державним виконавцем Муржиєвою І.О. виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області №14/19-08 від 19.05.2008р. приєднано до зведеного виконавчого провадження №37819567.

Постановою державного виконавця від 09.11.2012р. виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області №14/19-08 від 19.05.2008р. зупинено.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2013р. по справі №1-408, кримінальну справу по обвинуваченню Горчакова Г.В. у здійсненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч.3 ст. 358 Кримінального кодексу України направлено прокурору Дніпропетровської області для організації проведення додаткового досудового розслідування. Судом направлено запити до Дніпропетровського районного відділу міліції, прокуратури Дніпропетровської області, прокуратури Дніпропетровського району стосовно отримання інформації про хід кримінального провадження щодо обвинувачення Горчакова Г.В.

На запит суду Дніпропетровським РВ ГУМВ України в Дніпроптеровській області надано відповідь, з якої вбачається, що Горчаков Г.В. наприкінці жовтня 2008 року, шляхом обману, заволодів насінням соняшника у кількості 202930 кг., вартістю 190000 грн., яке належить Хачатряну А.С. та розпорядився ним за власним розсудом. Також повідомлено, що прокуратурою Дніпропетровського району визначено територіальну підслідність кримінального провадження №0000211 за Жовтневим РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Прокуратура Жовтневого району повідомила суд про направлення кримінального провадження №0000211 до прокуратури Дніпропетровської області для вирішення питання про територіальну підслідність (відповідь отримано 14.10.2014р.).

Не погоджуючись з винесенням постанови від 22.05.2009р. про повернення виконавчого документа, та, вважаючи, що державний виконавець своєю бездіяльністю під час її винесення не скасував арешт, не повернув позивачу арештоване насіння соняшника, не забезпечив зберігання описаного та арештованого майна і тим самим спричинив позивачу збитки в розмірі вартості неповернутого насіння соняшника, просив визнати незаконною діяльність відділу державної виконавчої служби Юр'ївського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області щодо неповернення СФГ "Людмила" 202,93 тони насіння соняшника та стягнути з Головного управління державної казначейської служби у Дніпропетровській області шкоду (збитки) в розмірі 100000грн.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" шкода, заподіяна державним виконавцем юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Положеннями частини 2 статті 87 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що збитки, завдані державним виконавцем юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачено статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу (стаття 1173 Цивільного кодексу України).

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статті 1173 Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

За приписами статті 1173 Цивільного кодексу України відшкодовуванню підлягає шкода, яка фактично завдана матеріальним благам особи незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. У разі наявності лише незаконної бездіяльності державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правові підстави для її відшкодування.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує заподіяння йому збитків внаслідок протиправної бездіяльності державної виконавчої служби, а саме, не поверненням майна, яке описано та арештовано і не повернуто після винесення постанови про повернення виконавчого документа.

Судами попередніх інстанцій при розгляді заявлених вимог вірно зазначено, що при розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій державних виконавців при виконанні судового рішення, слід враховувати, що згідно зі статтею 82 Закону України "Про виконавче провадження" на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду. Отже, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування.

Господарські суди попередніх інстанцій вірно вказали, що збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі будуть факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіянням ним шкоди.

Врахував вищевикладені обставини, вірно встановлені, на підставі здійсненого аналізу наявних матеріалів справи відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, зазначені норми матеріального права, вказав про недоведеність позивачем суду належними та допустимими доказами протиправності бездіяльності державного виконавця відділу державної виконавчої служби Юр'ївського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, а також понесення збитків у заявленому розмірі, оскільки відповідно до матеріалів виконавчого провадження, після вилучення у СФГ "Людмила" насіння соняшника відбулось зменшення грошового зобов'язання на 150тис.грн., місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким погодився апеляційний господарський суд, про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення збитків.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", розгляд господарськими судами скарг у порядку статті 1212 Господарського процесуального кодексу України є однією з форм судового контролю щодо виконання рішень, ухвал, постанов, а виконання рішення, ухвали постанови господарського суду є невід'ємною частиною судового процесу. Отже, зазначені скарги щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів підлягають розгляду господарським судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим господарським судом, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу). Розгляд таких скарг здійснюється господарськими судами за правилами Господарського процесуального кодексу України.

За приписами визначеними ст. ст. 60, 87 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі на загальних підставах справи зі спорів, пов'язані з визнанням права на майно, на яке накладено арешт, і про зняття з нього арешту та з розглядом позовів до юридичної особи, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи.

Відповідно до п.9.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за змістом частини 4 статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" і ч.1 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України, розгляду господарським судом підлягають ті скарги на рішення, дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби, які подано прокурором або сторонами виконавчого провадження (стягувачем чи боржником), відкритого на підставі виданого господарським судом виконавчого документа; скарги ж, подані іншими, крім зазначених, особами розгляду в господарських судах не підлягають.

Статтею 1212 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень.

Пославшись на вищевказані приписи законодавства, пункт 1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, місцевий господарський суд, з висновком якого погодився апеляційний господарський суд зазначив, про припинення провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання незаконною бездіяльності відділу державної виконавчої служби Юр'ївського районного управління юстиції, оскільки вказана вимога не підлягає вирішенню в господарських судах в порядку позовного провадження.

Враховуючи вищевикладені обставини, вищенаведені норми матеріального права колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про припинення провадження в частині позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності відділу державної виконавчої служби та про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення збитків з відповідача, та, відповідно, про відсутність підстав для їх задоволення.

При цьому, колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що ч. 2 ст.1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази. Ці обмеження обумовлюються метою касаційного перегляду, яка полягає в перевірці застосування норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням зазначеного вище, а також зважаючи на те, що доводи заявника касаційної скарги не спростовують висновків судів, а зводяться до переоцінки обставин справи, що не є компетенцією суду касаційної інстанції з огляду на зазначені вище положення Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що під час вирішення спору, судом апеляційної інтсанції правильно встановлені усі обставини, що мають значення для справи, їм надана вірна юридична оцінка, а норми права застосовані вірно.

Таким чином, Вищий господарський суд України не знайшов законних підстав для задоволення вимог касаційної скарги, а тому постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Людмила залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.01.2015р. у справі №904/4404/10 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.Г. Дунаєвська

Судді С.В. Владимиренко

Н.І. Мележик