КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2015 р. Справа№ 5011-73/8024-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторні:

від Прокуратури м. Києва: Греськів І.І. - прокурор відділу прокуратури

від позивача: Кульчицька О.М. - представник,

від відповідача: ОСОБА_4 - представник;

від третьої особи: не з»явився

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

на рішення Господарського суду м. Києва від 11.02.2015р.

у справі № 5011-73/8024-2012 (головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді Ломака В.С., Любченко М.О.)

за позовом Київського прокурора захисту прав громадян та інтересів держави в екологічній сфері в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у м. Києві

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Комунальне підприємство "Дарницьке лісопаркове господарство"

про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

Київський прокурор захисту прав громадян та інтересів держави в екологічній сфері в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у м. Києві звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Комунальне підприємство "Дарницьке лісопаркове господарство" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення вимог чинного природоохоронного законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок використання відповідачем земельної ділянки з порушенням екологічного законодавства, а саме через засмічення земельної ділянки відходами різного морфологічного складу та пошкодження до ступеня припинення росту 5 дерев, державі було завдано шкоду у загальному розмірі 469449,80 грн. з яких: 12221,00 грн. - збитки, завдані внаслідок самовільного вирубування дерев до ступеня припинення росту; 171460,80 грн. - збитки, завдані засміченням земельної ділянки внаслідок порушення природоохоронного законодавства; 285768,00 грн. - збитки, завдані засміченням земельної ділянки внаслідок порушення природоохоронного законодавства у зв'язку із засміченням відходами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2013 у справі №5011-73/8024-2012 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2013 вказане рішення суду залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2014 касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва задоволено, постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2013 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2013 у справі №5011-73/8024-2012 скасовано та направлено справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва з підстав того, що акт перевірки слід розцінювати як належний доказ, в якому зафіксовано факт вчинення порушення природоохоронного законодавства.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.02.2015р. у справі № 5011-73/8024-2012 позов задоволено частково, стягнуто з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_5 в доход Державного бюджету України та міського бюджету міста Києва шкоду, завдану державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, у розмірі 457228 грн. 80 коп. Стягнуто з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_5 в доход Державного бюджету України 9144 грн. 57 коп. судового збору, видати наказ після набрання рішенням суду законної сили. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставин, що мають значення для справи, у зв'язку із чим висновки суду не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що підставою, покладеною в обґрунтування вимоги про стягнення 469 449,80 грн., є дані Акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №09/589 від 17.05.2012 року. До складання Акту був складений припис від 14.05.2012р., про що вказано на другій сторінці Акту перевірки дотримання природоохоронного законодавства №09/589 від 17.05.2012 р. За змістом цього припису ФОП ОСОБА_5 запропоновано з'явитися до Державної екологічної інспекції у м. Києві на 9:00 год. 25.05.2012 р. та надати документи. Однак будь-яких посилань на виявлені порушення та спосіб їх усунення припис не містить. Крім цього, вказаний припис, який був складений до складання акту ФОП ОСОБА_5 не отримував.

Апелянт звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінку доказам та жодним чином не звернув увагу на те, що Акт перевірки було складено позивачем 17.05.2012р., тобто на три дні пізніше ніж припис від 14.05.2012р. про усунення природоохоронного законодавства.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідач за характером ведення своєї господарської діяльності в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» не займається і не займався ніколи видобуванням жодних корисних копалин з шахт, кар'єрів, тощо. Вказана земельна ділянка не є шахтою чи кар'єром, тому не зрозумілою є позиція суду першої інстанції з приводу застосування цієї норми матеріального права по відношенню до відповідача у даному випадку.

На думку відповідача матеріалами справи не підтверджено, а судом не встановлено факту завдання збитків та розміру цих збитків саме Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, позивачем та прокуратурою також не надано доказів, які б підтверджували належність відповідачу будівельного сміття на земельній ділянці.

Крім того, апелянт зазначає, що з доданих до актів обстеження фотофіксацій не вбачається, що так звані відходи, про які йдеться в акті перевірки, знаходяться саме на ділянці відповідача, як і не вбачається наявності огородження земельної ділянки парканом та обмеження доступу до неї. Матеріали фото фіксації не містить будь-якої прив'язки до місцевості, що надавало б можливість суду та учасникам процесу пересвідчитись, в якому саме місці були здійснені додані до матеріалів справи фотознімки, а з акту перевірки не вбачається наявності повного складу правопорушення, у зв'язку із чим просить відмовити у задоволенні позову.

Апелянт вважає, що місцевий господарський суд припустився порушень вимог ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. ст. 42 та 43 Закону України «Про відходи», ч. 1 ст. 1166 ЦК України, ч. 6 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», п.п. 4.14. та 4.16. Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 р. № 464, та п.п. 3.5. та 5.5. Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 27.10.1997 р. №171 (у редакції наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 04.04.2007 №149), а отже, на думку апелянта, оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

В судове засідання представник третьої особи не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представників прокуратури, позивача, відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, враховуючи, що всі учасники судового процесу повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте сторони не скористались своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 28.05.2015 року за відсутності представників третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія встановила наступне.

17.05.2012 позивачем на підставі наказу Державної екологічної інспекції у місті Києві №650 від 11.05.2012 було проведено позапланову перевірку дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства.

За результатами зазначеної перевірки складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства № 09/589, яким встановлено, що відповідач використовує земельну ділянку (землі лісового фонду), площею 0,3 га по АДРЕСА_1 під розміщення, експлуатацію та обслуговування комплексу будівель кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1". Вищезазначена земельна ділянка огороджена парканом та має обмежений доступ. На момент проведення перевірки на вказаній земельній ділянці ведуться будівельні роботи зі зведення майбутньої дерев'яної споруди. Дозвільно-проектної документації не надано, що є порушенням ст.ст. 26, 27, 28, 29, 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 36 Закону України "Про екологічну експертизу", ДБН А.2.2-3-204, ДБН А.2.2-1-2003. Територія комплексу будівель загороджена парканом. На території комплексу виявлено пошкодження до ступеня припинення росту 5 дерев породи сосна звичайна d=30 см, 32 см, 36 см, 60 см, 52 см. Лісорубний квиток (ордер) на видалення зелених насаджень не надано, що є порушенням ст.ст. 48,52 Лісового кодексу України, постанови КМ України від 23.05.2007 №761. На відкритому ґрунті відповідачем складуються відходи різного морфологічного складу. Джерела засмічення у кількості двох ділянок площею 18 кв. м, об'ємом 27 куб. м і 18 кв. м, об'ємом 9 куб. м, що є порушенням ст.ст. 20, 22, 44 Закону України "Про відходи". До акту перевірки №09/589 від 17.05.2012 додано акти обстеження земельної ділянки від 17.05.2012, план-схеми та фотофіксації.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.11.2012 у справі №2а-13694/12/2670 залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2013 відмовлено в позові СПД ФО ОСОБА_5 до Державної екологічної інспекції у місті Києві про визнання неправомірними дій та скасування акту перевірки №09/589 від 17.05.2012. Тобто, на час розгляду справи в місцевому господарському суді, акт перевірки №09/589 від 17.05.2012 в адміністративному або судовому порядку не скасований та є чинним.

На підставі акту перевірки №09/589 від 17.05.2012 та актів обстеження засміченої земельної ділянки від 17.05.2012 старшим державним інспектором з ОНПС м. Києва здійснено розрахунок розміру збитків, нанесених державі внаслідок самовільного вирубування дерев до ступеня припинення росту в кількості 5 деревостанів породи сосна звичайна СПД ОСОБА_5 на суму 12 221,00 грн. Також, складено розрахунок розміру шкоди, зумовленої засміченням земельних ділянок через порушення природоохоронного законодавства на суму 171460,80 грн. та на суму 285768,00 грн.

Оскільки відповідач шкоду в сумі 469449,80 грн., заподіяну державі в результаті засмічення земель та самовільного вирубування дерев не відшкодував, що завдало державі шкоду у зв»язку із порушенням відповідачем вимог природоохоронного законодавства, прокурор звернувся до суду з відповідним позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення вимог чинного природоохоронного законодавства.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки №137/04 від 06.02.2014, складеного посадовою особою Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, земельна ділянка площею 3468,12 кв. м за обліковим номером НОМЕР_1 обліковується за Комунальним підприємством "Дарницьке лісопаркове господарство". Однак, на момент проведення обстеження на земельній ділянці розміщений та експлуатується комплекс будівель та споруд закладу громадського харчування "ІНФОРМАЦІЯ_1". Документів стосовно суб'єкта господарювання, який використовує земельну ділянку під будівлями та спорудами не надано.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.04.2014 у справі № 5011-73/8422-2012 за позовом Київського прокурора захисту прав громадян та інтересів держави в екологічній сфері в інтересах держави в особі Київської міської Ради до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_5, третя особа Державна екологічна інспекція у м. Києві про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування шкоди в сумі 9347,47 грн., яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2014, було встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_5 без наявності правовстановлюючих документів використовує земельну ділянку на АДРЕСА_1, обліковий номер НОМЕР_1, орієнтовною загальною площею 0,35 га, для розміщення, експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд громадського харчування - кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" в той час, як вказана земельна ділянка площею 3468,12 кв. м обліковується за Комунальним підприємством Дарницьке лісопаркове господарство.

Позовні вимоги про зобов'язання суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,35 га, яка розташована на АДРЕСА_1 (обліковий номер НОМЕР_1) задоволено у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 самовільно використовує земельну ділянку.

Таким чином, земельна ділянка по АДРЕСА_1 використовується саме відповідачем, що останнім не заперечується у наданих поясненнях та відзиві на позов.

Відповідно до ч. 4 ст. 148 Господарського кодексу України правовий режим використання окремих видів природних ресурсів (землі) встановлюється законами.

Суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів (ч. 1 ст. 149 ГК України).

Статтею 1 Земельного кодексу України передбачено, що використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Ґрунти земельних ділянок є об'єктом особливої охорони.

Законом України "Про охорону земель" встановлено вимоги до власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про охорону земель" власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані, зокрема: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку та забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур'янами, чагарниками і дрібноліссям.

Згідно ст. 37 Закону України "Про охорону земель" використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється.

Таким чином, відповідно до вимог вищезазначеного Закону за відповідачем закріплений обов'язок проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель і родючість ґрунтів та не допускати їх засмічення.

Однак, відповідач, здійснюючи свою господарську діяльність, в порушення наведених норм, допустив засмічення земельної ділянки, що ним використовується самовільно та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (обліковий номер НОМЕР_1), оскільки земельна ділянка засмічена будівельними відходами та піском.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відходи" відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Виробником відходів є фізична або юридична особа, діяльність якої призводить до утворення відходів.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про відходи" відходи є об'єктом права власності. Право власності на відходи може переходити від однієї особи до іншої в порядку, передбаченому законом.

З аналізу статей 1, 8 Закону України "Про відходи" вбачається, що речовини, матеріали та предмети, що підпадають під поняття відходів, є об'єктом права власності суб'єктів права, які володіють, користуються та розпоряджаються ними в межах, визначених законом; вказані речовини, матеріали та предмети підлягають обов'язковій утилізації чи видаленню у разі перебування їх поза межами об'єктів поводження з відходами.

Згідно статті 17 Закону України "Про відходи" суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані, зокрема, не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об'єктах, відшкодовувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу внаслідок порушення встановлених правил поводження з відходами, відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про відходи" зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання. Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у тому числі побутових у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, у інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людини.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 32 Закону України "Про відходи" з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини забороняється вести будь-яку господарську діяльність, пов'язану з утворенням відходів без одержання від спеціально уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів.

Частиною 4 статті 33 Закону України "Про відходи" визначено, що зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені обсяги відходів відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання.

Згідно ст. 55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" суб'єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення. Розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм у спосіб, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей.

Відповідачем не надано суду доказів отримання спеціального дозволу від уповноважених органів на утворення та розміщення відходів на займаній ним земельній ділянці.

Згідно з п.п. 1.2, 1.3 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства (далі - Методика №149), затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 27.10.1997 №171 та зареєстрованої в Мінюсті України 05.05.1998 за №285/2725 (в редакції наказу від 04.04.2007 № 149 зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.04.2007 за № 422/13689). Зазначена методика встановлює порядок розрахунку розмірів відшкодування шкоди суб'єктами господарювання та фізичними особами в процесі їх діяльності через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і поширюється на всі землі України незалежно від форм їх власності. Методика застосовується під час встановлення розмірів шкоди від забруднення (засмічення) земель будь-якого цільового призначення, що сталося внаслідок несанкціонованих (непередбачених проектами, дозволами) скидів (викидів) речовин, сполук і матеріалів, внаслідок порушення норм екологічної безпеки у разі зберігання, транспортування та проведення вантажно-розвантажувальних робіт, використання пестицидів і агрохімікатів, токсичних речовин, виробничих і побутових відходів; самовільного розміщення промислових, побутових та інших відходів.

Пунктом 2 Методики №149 визначено, що відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворюються у процесі людської діяльності і не мають подальшого використання за місцем утворення чи виявлення та яких їх власник повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення, а засмічення земель - наявність на території земельних ділянок сторонніх предметів і матеріалів.

Згідно з п.п. 3.2, 3.3 Методики №149 землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища. Факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель.

Вищезазначена Методика встановлює самостійні та окремі підстави для відшкодування шкоди, заподіяної державі внаслідок порушень природоохоронного законодавства, зокрема, самовільного розміщення промислових, побутових та інших відходів.

Відповідно до Державного класифікатора відходів ДК 005-96, затвердженого наказом Держстандарту України № 89 від 29.02.1996 року, до групи "ВІДХОДИ ВИДОБУВАННЯ КОРИСНИХ КОПАЛИН ІНШИХ (група 14)" включено, зокрема, відходи, що утворюються під час видобування продукції шахт (копалень) та кар'єрів, а саме - відходи видобування гравію, піску, глини (1421; 142). Тобто, роз'яснюючи поняття "відходи", законодавець не вказує, що дані речовини, матеріали та предмети обов'язково мають бути токсичними, проте, якщо вони утворилися у процесі людської діяльності, то мають бути обов'язково утилізовані чи видалені їх власником.При цьому, для встановлення обставин заподіяння шкоди внаслідок засмічення земельної ділянки не потрібно встановлювати факт наявності негативних (шкодочинних) речовин у ґрунтах, вміст яких перевищує природний фон, що призводить до їх кількісних або якісних змін, а достатньо лише встановлення наявності на території земельних ділянок сторонніх предметів і матеріалів.

Відповідно до п. 1.4 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №464 від 10.09.2008, акт перевірки це документ, який є, зокрема, носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Таким чином, акт №09/589 від 17.05.2012 є належним доказом, в якому зафіксовано факт вчинення відповідачем порушення природоохоронного законодавства.

Вказаний акт перевірки на час винесення рішення місцевим господарським судом є чинним, зазначені в акті відомості відповідачем за допомогою належних і допустимих доказів не спростовані, в тому числі й розмір шкоди, визначеної в розрахунках, контррозрахунок шкоди не поданий.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2012 у справі №2а-13694/12/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2013 встановлено правомірність дій державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища при проведенні перевірки та складанні акта від 17.05.2012 встановлено в порядку адміністративного судочинства. Також вищевказаними судовими рішеннями встановлено факт поштового направлення 07.06.2012 позивачем на адресу відповідача примірника акта перевірки №09/589 від 17.05.2012.

Відповідач заперечуючи факт порушення природоохоронного законодавства посилається на відсутність матеріалів адміністративного провадження, зокрема, не складання Інспекцією протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, який би підтверджував протиправну поведінку ФОП ОСОБА_5

Як вбачається з матеріалів справи, складання протоколу про адміністративне правопорушення стало неможливим з причин неявки відповідача та ненадання ним пояснень щодо вчиненого правопорушення, незважаючи на вимогу щодо його явки, викладену в повідомленні Держекоінспекції в м. Києві від 14.05.2012 (а.с.139, том І), у зв'язку з чим інспекція була позбавлена можливості притягнути відповідача до адміністративної відповідальності з тих мотивів, що для складання протоколу про адміністративне правопорушення необхідні паспортні дані правопорушника, посада, обставини правопорушення, підпис винної особи, заперечення тощо.

Водночас, чинне природоохоронне законодавство не визначає протокол про адміністративне правопорушення в якості єдиного (допустимого) доказу на підтвердження факту вчинення особою екологічного правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення є лише одним з доказів вчинення такого правопорушення, на що звернуто увагу і в постанові Вищого господарського суду України від 18.02.2014 у даній справі.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач в порушення наведених вище норм чинного законодавства, допустив засмічення відходами (піском та будівельними матеріалами) двох земельних ділянок площею 0,0018 га кожна, загальним об'ємом 36 куб. м (згідно актів обстеження засміченої земельної ділянки), що підтверджується актом перевірки від 17.05.2012 та не спростовано відповідачем під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 211 Земельного кодксу України відповідальність за порушення земельного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у псуванні сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забрудненні хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засміченні промисловими, побутовими та іншими відходами.

Відповідно до ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до ст.22 Цивільного Кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідності до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно з п. 5.1 Методики №149 розміри шкоди обчислюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт засмічення земель, протягом шести місяців з дня виявлення порушення.

Пунктом 5.5 Методики № 149 визначено, що розмір шкоди внаслідок засмічення земель визначається за формулою 6:

РШЗ = А х Б х ГОЗ х ПДЗ х КЗЗ х КНВ х КЕГ, де РШЗ - розмір шкоди від засмічення земель, грн.;

А - питомі витрати на ліквідацію наслідків засмічення земельної ділянки, значення якого дорівнює 0,5;

Б - коефіцієнт перерахунку, що при засміченні земельної ділянки побутовими, промисловими та іншими відходами дорівнює 10, а небезпечними (токсичними) відходами - 100.

ГОЗ - нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що зазнала засмічення, грн./м2;

ПДЗ - площа засміченої земельної ділянки, м2;

КЗЗ - коефіцієнт засмічення земельної ділянки, що характеризує ступінь засмічення її відходами, який визначається за додатком 6;

КНВ - коефіцієнт небезпеки відходів, який визначається за додатком 5;

КЕГ - коефіцієнт еколого-господарського значення земель визначається за додатком 2.

З матеріалів справи вбачається, що питомі витрати на ліквідацію наслідків засмічення земельної ділянки дорівнює 0,5 (постійна величина); коефіцієнт перерахунку дорівнює 10, оскільки будівельні відходи не відносяться до небезпечних, нормативна грошова оцінка засмічених земельних ділянок становить 1270,08 грн. за 1 кв.м; площа кожної засміченої земельної ділянки дорівнює 18 кв.м; коефіцієнт засмічення земельної ділянки становить 1,5 та 2,5 (відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 17.05.2012), коефіцієнт небезпеки відходів складає 1,0, оскільки відходи відносяться до четвертого класу небезпеки (малонебезпечні); коефіцієнт еколого-господарського значення земель складає 1,0, оскільки засмічена ділянка відноситься до земель лісового фонду.

З урахуванням зазначеного, розрахунок шкоди проводиться наступним чином:

РШЗ = А х Б х ГОЗ х ПДЗ х КЗЗ х КНВ х КЕГ = 0,5 x 10 x 1270,08 х 18 х 1,5 х 1,0 х 1,0 = 171460,80 грн. за засмічення відходами об'ємом 9,0 куб. м;

РШЗ = А х Б х ГОЗ х ПДЗ х КЗЗ х КНВ х КЕГ = 0,5 x 10 x 1270,08 х 18 х 2,5 х 1,0 х 1,0 = 285768,00 грн. за засмічення відходами об'ємом 27,0 куб. м;

Таким чином, позовні вимоги, в частині засмічення земельних ділянок, розраховані вірно та у відповідності з законодавством, яке регулює спірні правовідносини.

Згідно ст.40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про охорону земель" визначено, що земля - це поверхня суші з ґрунтами, корисними копалинами та іншими природними елементами, що органічно поєднані та функціонують разом з нею, а ґрунт - це природно-історичне органо-мінеральне тіло, що утворилося на поверхні земної кори і є осередком найбільшої концентрації поживних речовин, основою життя та розвитку людства завдяки найціннішій своїй властивості -родючості.

Згідно приписів ст.35 Закону України "Про охорону земель" власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані: забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку; забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур'янами, чагарниками і дрібноліссям; уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу.

Юридичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі (статтею 56 Закону України "Про охорону земель").

Таким чином, забезпечення використання земельних ділянок за цільовим призначенням та їх захист від засмічення є обов'язками відповідача, як користувача земельної ділянки, невиконання цих обов'язків є порушенням законодавства України про охорону земель, за що передбачена відповідальність.

З урахуванням вищевикладеного, факт засмічення підтверджується актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства та актом обстеження засміченої земельної ділянки № 09/589 від 17.05.2012р., складеними працівниками Держекоінспекції у відповідності до приписів чинного законодавства та в межах своєї компетенції.

Відповідно до вимог ст. 66 Конституції України, ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" кожен хто заподіяв шкоду навколишньому природному середовищу, повинен відшкодувати шкоду у повному обсязі.

З огляду на вищенаведене, колегія приходить до висновку про те, що факт засмічення земельних ділянок відходами підтверджується матеріалами справи і відповідачем у встановленому порядку не спростований, отже відповідач, як винна особа, повинен відшкодувати завдані державі збитки внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства в повному обсязі.

Відповідно до ст. 42 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" в Україні фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища здійснюється за рахунок Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, коштів підприємств, установ та організацій, фондів охорони навколишнього природного середовища, добровільних внесків та інших коштів.

Відповідно до ч.1, п."б" ч.2 ст.47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (у ред. на момент прийняття рішення у справі) для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, республіканський Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Республіканський Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

За приписами п. "г" ч. 4, ч. 6 ст. 47 вказаного Закону державний фонд охорони навколишнього природного середовища утворюється за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Кошти місцевих, Автономної Республіки Крим і Державного фондів охорони навколишнього природного середовища можуть використовуватись тільки для цільового фінансування природоохоронних та ресурсозберігаючих заходів, в тому числі наукових досліджень з цих питань, ведення державного кадастру територій та об'єктів природно-заповідного фонду, а також заходів для зниження впливу забруднення навколишнього природного середовища на здоров'я населення.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є, зокрема 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 691 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Враховуючи те, що відповідач добровільно не сплатив розраховану майнову шкоду в розмірі 457228,80 грн., колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення шкоди, спричиненої засміченням земельних ділянок обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню завдана ним шкода до Державного бюджету України та бюджету міста Києва в розмірі 457 228 грн. 80 коп.

Крім того, актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №09/589 від 17.05.2012 на території комплексу будівель кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" виявлено пошкодження до ступеня припинення росту 5 дерев породи сосна звичайна d=30 см, 32 см, 36 см, 60 см, 52 см. Лісорубний квиток (ордер) на видалення зелених насаджень не надано, що є порушенням ст.ст. 48, 52 Лісового кодексу України, постанови КМ України від 23.05.2007 №761.

На підставі акту перевірки № 09/589 від 17.05.2012 здійснено розрахунок розміру збитків, нанесених державі внаслідок самовільного вирубування дерев до ступеня припинення росту в кількості 5 деревостанів породи сосна звичайна СПД ОСОБА_5 без дозвільної документації (лісорубний квиток) на суму 12221,00 грн., які також заявлені прокурором до стягнення в межах даної справи.

Одночасно листом від 02.10.2012 №01-20/2169 Український гідрометеорологічний центр повідомив, що за оперативними даними метеорологічної станції Київ погодні умови у зимній період 2010 року зокрема були нестабільними; було дуже багато опадів у вигляді снігу в середньому 21- 46 см, та опадів випадало від 54 мм до 63 мм (113% та 138% від норми); були періоди відлиги, тумани, сильні снігопади, а інколи з дощем, пориви вітру, у ночі температурний режим був з позначкою мінус (мороз), а в день з позначкою плюс.

На переконання відповідача, вищевказані погодні умови та обставини прямо вказують на те, що у зв'язку з налипанням великих шарів мокрого снігу на дерева та їх гілки, під час сильних поривів вітру, відбулося природне падіння дерев та масивних гілок з них без будь-кого втручання зі сторони ОСОБА_5

Зазначені обставини вбачаються і з листа Комунального підприємства Дарницьке лісопаркове господарство від 03.10.2012 №652, а саме те, що в лісовому кварталі №3 Дніпровського лісництва на площі 9,4 га згідно лісорубного квитка від 01.04.2010 ЛК №260779 у травні 2010 року проводилось санітарне рубання вибіркове, а також у кварталі №7 виділ 2 Дніпровського лісництва, який займає відповідач, протягом березня-липня 2010 року на площі 9,9 га проводились санітарно-оздоровчі заходи (лісорубний квиток від 02.03.2010 ЛК №260766).

28.04.2010 Дарницьким лісовим господарством було складено протокол про лісопорушення № 23/2, яким встановлено пошкодження відповідачем 3 дерев (сосна діаметр 28 см) до ступеня неприпинення росту, тоді як протоколу про пошкодження відповідачем у кварталі №7 виділ 2 Дніпровського лісництва, який він займав, 5 дерев породи сосна звичайна до ступеня припинення росту, складеного у відповідності до вимог чинного законодавства, суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія вважає, що відсутні підстави вважати, що саме відповідач здійснив вирубування дерев до ступеня припинення росту в кількості 5 деревостанів породи сосна звичайна без дозвільної документації у кварталі № 7 виділ 2 Дніпровського лісництва, на території якого відповідач займає земельну ділянку.

Оскільки прокурором та позивач не надано суду належних та беззаперечних доказів порушення відповідачем ст.ст. 48, 52 Лісового кодексу України, а саме вирубування дерев до ступеня припинення росту в кількості 5 деревостанів породи сосна звичайна, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, нанесених державі внаслідок самовільного вирубування дерев на суму 12 221,00 грн.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для відшкодування відповідачем заподіяної шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства у розмірі 457228 (чотириста п'ятдесят сім тисяч двісті двадцять вісім) грн. 80 коп., а отже відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Господарського суду м. Києва від 11.02.2015р. у справі № 5011-73/8024-2012 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 11.02.2015р. у справі № 5011-73/8024-2012 залишити без змін.

Матеріали справи № 5011-73/8024-2012 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх