РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015Справа №910/7464/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп»

до Товариства з обмеженою відповідальністю Брокерська контора «БІКОМ»

про стягнення 37 840,27 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Бондарчук Д.М. - довіреність б/н від 17.02.2015 року;

від відповідача: не з'явилися;

Обставини справи :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп» звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Брокерська контора «БІКОМ» про стягнення 37 840,27 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості наданих позивачем послуг згідно умов Договору №10100376/Р на надання клірингових послуг від 07.05.2012 року.

З цих підстав, позивач просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 32 797,55 грн. - основного боргу, 4 460,46 грн. - пені, 582,26 грн. - 3% річних, 1 827,00 - судового збору.

Ухвалою від 30.03.2015 року порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 12.05.2015 року.

12.05.2015 року представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою від 30.03.2015 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 12.05.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти розстрочення виконання рішення.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 12.05.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.05.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп» (далі по тексту - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Брокерська контора «БІКОМ» (далі по тексту - відповідач, замовник) укладено Договір №10100376/Р на надання клінінгових послуг (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) ЗАМОВНИК доручає, а ВИКОНАВЕЦЬ зобов'язується якісно, у відповідності до вимог ЗАМОВНИКА, виконати комплекс робіт з прибирання приміщень і площ (надалі - Роботи ), перелік робіт, площі їх виконання, адреси, обсяги, строки та вартість зазначаються у Додатку № 1 до Договору, що є його невід'ємною частиною, а також виконувати інші роботи, за згодою Сторін.

Згідно з п. 1.2. Договору, ЗАМОВНИК зобов'язується своєчасно приймати та оплачувати послуги, що здійснюються ВИКОНАВЦЕМ, згідно умов цього Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору (з врахуванням змін внесених Додатковою угодою №1 від 29.05.2012 року), загальна вартість робіт, що надаються ЗАМОВНИКУ ВИКОНАВЦЕМ визначається у Додатку №1 до цього Договору та становить 64 858,70 грн., з урахуванням ПДВ.

Розрахунок за цим Договором здійснюється наступним чином:

- 50 ( п'ятдесят) %, що становить 27 024,46 грн., крім того ПДВ 20% - 5 404,89 грн., що разом з ПДВ до сплати складає 32 429,35 грн., сплачується протягом 5 ( п'яти) банківських днів з моменту підписання даного Договору уповноваженими представниками Сторін.

- 50 ( п'ятдесят) %, що становить 27 024,46 грн., крім того ПДВ 20% - 5 404,89 грн., що разом з ПДВ до сплати складає 32 429,35 грн., сплачується протягом 5 ( п'яти) банківських днів з моменту підписання Актів прийому - передачі наданих Послуг уповноваженими представниками Сторін.

Прийом-передача виконаних за Договором Робіт здійснюється Сторонами в після їх повного виконання за Актом прийому-передачі виконаних робіт, який підписується уповноваженими представниками Сторін, скріплюється їх печатками і є невід'ємною частиною Договору (далі - «Акт») (п. 3.2. Договору).

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що після виконання робіт за договором, ВИКОНАВЕЦЬ надає ЗАМОВНИКУ Акт оформлений в двох оригінальних екземплярах, що підлягає підписанню ЗАМОВНИКОМ протягом п'яти днів після його отримання. У випадку непідписання ЗАМОВНИКОМ Акту без вмотивованих письмових пояснень, Акт вважається підписаний Сторонами на п'ятий день після отримання його ЗАМОВНИКОМ.

Згідно з п. 3.4. Договору, оплата Робіт, виконаних ВИКОНАВЦЕМ за даним Договором, проводиться ЗАМОВНИКОМ протягом 5 (п'яти) банківських днів після підписання Сторонами Акту(ів), з урахуванням положень п. 3.1. цього Договору.

Однак, як слідує з матеріалів справи, внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасності та повноти внесення плати за отримані послуги відповідно до умов Договорі, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 32 797,55 грн, на підтвердження іншого суду не надано жодного доказу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Договір, укладений між позивачем та відповідачем за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачеві послуги за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договорів не повній мірі сплатив на користь позивача плату за отримані послуги в розмірі 32 797,55 грн.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 32 797,55 грн. - основного боргу, нормативно та документально доведені, нараховані відповідно до законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення платежу, а тому позивач, керуючись п. 4.3. Договору, просить суд стягнути з відповідача пеню, як за розрахунками позивача становить 4 460,46 грн.

Згідно з п. 4.3. Договору, У разі порушення строків проведення розрахунків за цим Договором ЗАМОВНИК сплачує ВИКОНАВЦЕВІ:

- пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від несвоєчасно перерахованої суми за кожний прострочений день;

- якщо порушення строків проведення розрахунків за цим Договором складає понад 15 (п'ятнадцять) банківських днів, ЗАМОВНИК окрім пені, сплачує ВИКОНАВЦЮ штраф в розмірі 0,5% від несвоєчасно перерахованої суми.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в розмірі 4 460,46 грн., нараховані відповідно до законодавства, тому підлягають задоволенню.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 582,26 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 582,26 грн. - 3% річних, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Брокерська контора «БІКОМ» (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 56-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп» (01033, м. Київ, ВУЛИЦЯ ШОТА РУСТАВЕЛІ, будинок 38 Б, кімната 12, ) 32 797 (тридцять дві тисяч сімсот дев'яносто сім) грн. 55 коп. - основного боргу, 4 460 (чотири тисячі чотириста шістдесят) грн. 46 коп. - пені, 582 (п'ятсот вісімдесят дві) грн. 26 коп. - 3% річних, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 20.05.2015 року.