ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р.Справа № 916/5245/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.,

суддів Савицького Я.Ф., Ярош А.І.

при секретарі судового засідання Будному О.В.

за участю представників сторін у судовому засіданні від 03.06.2015 р.:

від позивача: Штогрин Л.В., за довіреністю;

від відповідача: Безсмертний М.В., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Будрембізнес"

на рішення господарського суду Одеської області від 11.03.2015 року

по справі № 916/5245/14

за позовом: Львівського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості

до відповідача: Приватного підприємства "Будрембізнес"

про визнання недійсними додаткових угод до договору

У судовому засіданні 03.06.2015 р. згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Львівський центр професійно-технічної освіти державної служби зайнятості (далі - позивач, Львівський центр ПТО ДСЗ, Центр) звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Будрембізнес" (далі - відповідач, ПП "Будрембізнес", скаржник) про визнання недійсними укладених між сторонами додаткових угод від 17.01.2014 р. № 2 та без номеру до договору підряду про закупівлю робіт № 19/08-01 від 19.08.2011 р. (далі також - Договір).

У правове обґрунтування позову Центр послався, зокрема, на положення ст.ст. 215, 232 ЦК України.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.03.2015 р. у справі № 916/5245/14 (суддя Зайцев Ю.О.) позовні вимоги задоволено: визнано недійсними вищезазначені додаткові угоди, стягнуто з позивача 2436,00 грн. судового збору.

Рішення суду мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, ПП "Будрембізнес" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Зокрема, скаржник зазначив, що посилання позивача на порушення при укладенні додаткових угод вимог ст. 232 ЦК України є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять відповідних підтверджень.

Крім того, до вказаної скарги додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке задоволено ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.04.2015 р.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з додержанням норм матеріального права та у відповідності до обставин справи, тому просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 р. зобов'язано ПП "Будрембізнес" надати суду апеляційної інстанції оригінали:

- додаткової угоди без номеру від 17.01.2014 р. до договору підряду про закупівлю робіт № 19/08-01 від 19.08.11 р. з календарним графіком виконання робіт, що додається до додаткової угоди;

- додаткової угоди № 2 від 17.01.2014 р. до вказаного вище Договору.

Витребувані документи надано відповідачем суду апеляційної інстанції у судовому засіданні 03.06.2015 р.

У судових засіданнях 29.04.2015 р., 27.05.2015 р. та 03.06.2015 р. представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача просив залишити оскаржуване рішення без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі перегляду справи апеляційним господарським судом, що 19 серпня 2011 року між Львівським центром професійно-технічної освіти державної служби зайнятості (замовник) та Приватним підприємством "Будрембізнес" (генпідрядник) укладено договір підряду про закупівлю робіт № 19/08-01, за умовами якого за цим договором генпідрядник зобов'язується на свій ризик збудувати і здати у встановлений договором строк об'єкт будівництва - матеріально-технічну базу Львівського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості по вул. Кн. Ольги, 122 у м. Львові відповідно до проектно-кошторисної документації та законодавства України, а замовник зобов'язується надати генпідрядникові будівельний майданчик, передати затверджену проектно-кошторисну та дозвільну документацію, прийняти вказаний вище об'єкт та оплатити вартість робіт у відповідності до цього договору.

Пунктом 5.1. Договору визначено строки виконання робіт з будівництва об'єкту згідно умов цього Договору: початок робіт - серпень 2011 року, закінчення робіт - грудень 2013 року.

Розділом 13 Договору визначено, зокрема, порядок внесення змін до договору.

Так, у пункті 13.1. Договору передбачено, що внесення змін у договір чи його розірвання допускається тільки за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, проте у будь-якому випадку з дотриманням законодавства України. У разі відсутності такої згоди заінтересована сторона має право звернутися до суду. Внесення змін до договору оформляються додатковою угодою, про що робиться застереження у цьому договорі.

Згідно п. 13.2. Договору сторона договору, яка вважає за необхідне внести зміни у договір чи розірвати його, повинна надіслати відповідну пропозицію другій стороні. Сторона договору, яка одержала пропозицію про внесення змін у договір або його розірвання, у двадцятиденний строк повідомляє другу сторону про своє рішення. У разі коли сторони не досягли такої згоди щодо внесення змін у договір або його розірвання чи у разі неодержання відповіді у встановлені договором строки з урахуванням поштового обігу, заінтересована сторона може звернутися до суду.

Всі зміни до цього договору дійсні лише в тому випадку, якщо вони зроблені в письмовій формі і підписані уповноваженими на те представниками обох сторін і скріплені печатками (п. 14.1. Договору).

За приписами п. 14.2 Договору всі додатки і доповнення до цього договору є невід'ємною його частиною і мають однакову юридичну силу у разі, якщо вони викладені в письмовій формі і підписані сторонами та скріплені печатками.

До Договору підряду сторонами також підписано та скріплено печатками додатковий договір № 1 від 01.12.2011 р.

Також до Договору були укладені додаткові угоди від 17.01.2014 р. № 2 та без номеру (в подальшому відповідачем для зручності присвоєно цій угоді № 3, що підтверджується витребуваним судом апеляційної інстанції оригіналом даної угоди), які також підписані та скріплені печатками сторін.

Додатковою угодою № 2 внесено зміни щодо порядку закупівлі обладнання, а додатковою угодою без номеру - щодо строків виконання та закінчення робіт, а саме: початок робіт - серпень 2011 року, закінчення робіт - вересень 2014 року (п. 5.1. вказаної додаткової угоди). Також у п. 2 додаткової угоди без номеру визначено, що сторони договору дійшли згоди щодо необхідності внесення зміни до календарного графіку виконання робіт та прийняли його у новій редакції, що додається до цієї додаткової угоди.

Крім того, вказаними угодами передбачено, що вони є невід'ємними частинами Договору підряду, всі додатки і доповнення до цих угод є їх невід'ємними частинами, додаткові угоди складено у двох примірниках, по одному примірнику для кожної із сторін.

Львівський центр ПТО ДСЗ, вважаючи згадані вище додаткові угоди недійсними, звернувся з відповідним позовом до господарського суду Одеської області.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд послався на наступне:

- всупереч п. 2 ст. 117 постанови КМУ від 01.08.2005 р. № 668 "Про затвердження загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві" у договорі підряду про закупівлі робіт № 19/08-01 від 19.08.2011 р. немає жодних застережень щодо внесення оформлених додатковими угодами змін у цей Договір;

- відповідачем не надано доказів направлення позивачу пропозиції про внесення змін у Договір підряду, як це передбачено положеннями ст. 118 зазначеної Постанови та п. 13.2. Договору;

- позивачем зазначено про відсутність додаткових угод у Львівському центрі ПТО ДСЗ та відсутність пропозицій про внесення змін до Договору підряду, а також відсутній реєстраційний запис даних додаткових угод у журналі реєстрації договорів, угод (господарських, операційних, трудових, та інших);

- ПП "Будрембізнес" не надано суду календарного графіку виконання робіт у новій редакції, який є невід'ємною частиною додаткової угоди від 17.01.2014 р. без номеру і згідно п. 2 вказаної угоди додається до цієї угоди.

Виходячи з вищенаведеного, господарський суд Одеської області дійшов висновку про доведеність позовних вимог.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання вищезазначених угод недійсними, враховуючи таке.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Принцип свободи договору є одним із загальних принципів цивільного законодавства. Водночас, укладаючи договір і визнаючи його умови, сторони мають враховувати чинне законодавство, звичаї ділового обороту, а також вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі (п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Частиною 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, саме уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За приписами ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, якою передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частинами 1-5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відомо, що дії як юридичні факти завжди мають вольовий характер і поділяються на правомірні та неправомірні. Правочини - це вольові і правомірні дії, безпосередньо спрямовані на досягнення правового результату, а саме на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зовнішній вияв волі називається волевиявленням. Це суть правочину. Для укладення правочину необхідний відповідний вияв волі особи - конклюдентні дії, тобто дії, у яких втілюється воля особи укласти правочин. ЦК України допускає різні форми зовнішнього вияву волі (волевиявлення): словами (усно), письмовим актом, поведінкою особи. Форма волевиявлення - це форма угоди. Письмова форма правочину вимагається, зокрема, у випадку вчинення правочину між юридичними особами. Правочин, вчинений у письмовій формі, підписується його учасниками. Правочин, який вчиняється юридичною особою, підписується особами, що уповноважені на те законом, іншими правовими актами або установчими документами, та скріплюється печатками.

Щоб правочин мав належну юридичну силу, він повинен задовольняти ряд умов. Останні називають умовами чинності правочинів. До них, зокрема, належать умови: а) про форму; б) про сторони; в) про зміст правочину; г) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; д) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недодержання стороною (сторонами) вимог чинності правочину в момент його вчинення є підставою недійсності правочину. В ЦК України підкреслюється, що правочин не може суперечити закону, іншим правовим актам. Всі недійсні правочини, незалежно від особливостей їхнього конкретного виду, об'єднує одна спільна риса - вони суперечать правовим нормам.

Статтею 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень; у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

З аналізу вищенаведених положень слідує, що вільне волевиявлення учасників правочину є однією із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підписання договору його сторонами є тими конклюдентними діями (зовнішній вияв волі), у яких втілюється воля осіб укласти правочин. Наведеними вище положеннями чинного законодавства передбачено, що правочин, який вчиняється юридичними особами, поряд з вимогою скріпити такий договір печаткою, підписується особами, які повинні мати відповідні повноваження.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 ЦК України).

Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, намір змінити договір може бути реалізований за погодженням з іншою стороною, що є одним із напрямів реалізації принципу свободи договору.

Порядок укладення угоди про зміну або розірвання господарського договору - це передбачена правовими нормами юридично-логічна послідовність стадій встановлення умов припинення прав і обов'язків, заснована на звернених назустріч одна одній діях осіб, які виражені в різноманітних способах узгодження змісту угоди, шляхом їх вільного волевиявлення. Способами укладення угоди про зміну або розірвання договору є нормативно визначені дії, через які досягається вільне і взаємне узгодження волі сторін договору. Таке визначення вважається цілком прийнятним, виходячи з того, що порядок укладення договору може бути повною мірою застосований до укладення угоди про його зміну чи розірвання.

Досягнуту сторонами угоду про зміну або розірвання договору можна визначити як домовленість сторін господарського договору, спрямовану на зміну або припинення тих цивільних прав та обов'язків, що були встановлені договором.

Таким чином, укладені між сторонами спірні додаткові угоди цілком відповідають вищенаведеним вимогам чинного законодавства: підписані особами, які мають відповідні повноваження, та скріплені печатками юридичних осіб, що є сторонами у цій справі.

Посилання позивача на приписи ч. 1 ст. 232 ЦК України, згідно якої правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним, не приймаються судовою колегією до уваги з огляду на те, що підстава для визнання правочину недійсним, яка передбачена в даній статті, стосується лише тих правочинів, які вчиняються особою (фізичною або юридичною) не самостійно, а через представника. При цьому, слід враховувати, що орган юридичної особи, який діє одноособово, не підпадає під поняття представника, як це випливає зі змісту ст. 237 ЦК України. У зв'язку з цим зазначена стаття не може застосовуватися у випадках, коли правочин вчиняється органом юридичної особи навіть всупереч інтересам юридичної особи. За такими правочинами мають наступати інші правові наслідки, наприклад, передбачені ч. 4 ст. 92 вказаного Кодексу, згідно якої, якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі. У випадку ж скоєння відповідальною особою злочину, пов'язаного із зловживання службовим становищем, допустимим доказом може бути лише обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили. Однак, жодних доказів зловживання директором Центру своїм службовим становищем чи скоєння корупційного правопорушення при укладенні оскаржуваних угод позивачем не надано.

Що стосується доводів позивача про відсутність у нього додаткових угод та пропозицій про внесення змін до Договору підряду, а також відсутність реєстраційних записів даних угод у журналі реєстрації договорів, то суд апеляційної інстанції зазначає, що вказаний журнал є документом внутрішнього діловодства позивача, за ведення якого ПП "Будрембізнес" не несе ніякої відповідальності.

Крім того, Львівський центр ПТО ДСЗ, посилаючись на відсутність у нього оскаржуваних угод, не заперечує справжність підписів та печаток сторін на оскаржуваних угодах.

Доводи позивача стосовно порушення при укладенні спірних додаткових угод умов п.п. 13.1., 13.2. Договору також не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки ці угоди цілком відповідають вимогам вищезгаданих п.п. 14.1., 14.2. даного Договору.

Твердження Центру про невідповідність п. 1 додаткової угоди № 2 чинному законодавству не містить відповідного правового обґрунтування.

Що ж стосується посилань місцевого господарського суду на те, що ПП "Будрембізнес" не надано суду календарного графіку виконання робіт у новій редакції, який (графік) є невід'ємною частиною додаткової угоди від 17.01.2014 р. без номеру і згідно п. 2 вказаної угоди додається до цієї угоди, судова колегія зазначає, що на виконання вимог ухвали від 27.05.2015 р. оригінал цього графіку, підписаний та скріплений печатками сторін, надано суду апеляційної інстанції. Разом з тим, колегія суддів зауважує, що відсутність даного графіку не могла бути підставою для визнання вказаної угоди недійсною.

За таких обставин, судова колегія вважає, що підстави для визнання спірних додаткових угод недійсними у відповідності до положень статей 203, 215 ЦК України в даному випадку відсутні.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати по сплаті судового збору щодо подачі апеляційної скарги підлягають розподіленню відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 11.03.2015 року по справі № 916/5245/14 скасувати.

У позові Львівського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості - відмовити.

Стягнути зі Львівського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості на користь Приватного підприємства "Будрембізнес" 609,00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Одеської області видати наказ із зазначенням відповідних реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст складено та підписано 08.06.2015 р.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: Я.Ф. Савицький

Суддя: А.І. Ярош