ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року Справа № 910/12120/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
Дерепи В.І. головуючого, Грека Б.М., Кривди Д.С. (доповідача),
за участю представників від:
позивачаРященко О.О., представник,
відповідачаГайдар С.А., представник,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство "Компанія Ді Сі
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 17.03.2015
у справі№ 910/12120/13 Господарського суду міста Києва
за позовомСлужби безпеки України
доТовариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство "Компанія Ді Сі
простягнення суми,
ВСТАНОВИВ:
Служба безпеки України звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 16.07.2013) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Компанія ДіСі штрафних санкцій у розмірі 88670,40 грн, штрафу у розмірі 20 % від вартості неякісного товару у розмірі 126672 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 (судді Чинчин О.В. головуючий, Васильченко Т.В., Цюкало Ю.В.) позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Компанія ДіСі на користь Служби безпеки України пеню у розмірі 3592,50 грн, штраф за прострочення поставки товару понад 30 днів у розмірі 44335,20 грн, штраф за поставку неякісного товару в розмірі 126672 грн та судовий збір у розмірі 3492 грн; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 (судді: Михальська Ю.Б. - головуючий, Отрюх Б.В., Тищенко А.І.), рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 змінено в частині стягнення пені, в іншій частині рішення залишено без змін; викладено пункти 1, 2 резолютивної частини рішення в новій редакції; позов задоволено повністю; стягнуто з ТОВ Виробниче підприємство Компанія ДіСі на користь Служби безпеки України пеню у розмірі 44335,20 грн, штраф за прострочення поставки товару понад 30 днів у розмірі 44335,20 грн, штраф за поставку неякісного товару в розмірі 126672 грн та судовий збір за подання позовної у розмірі 4306,85 грн; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Компанія ДіСі на користь Служби безпеки України 913 грн судового збору за подання до суду апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням та постановою, ТОВ Виробниче підприємство "Компанія Ді Сі звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову скасувати і прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову. Скаргу мотивовано доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на касаційну скаргу позивач спростовує її доводи і просить постанову залишити без змін, а скаргу без задоволення.
Відводів складу суду не заявлено.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи та доводи, викладені у касаційній скарзі, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Суди попередніх інстанцій встановили, що 08.06.2012 за результатами проведеної процедури відкритих торгів на закупівлю товарів між ТОВ Виробниче підприємство Компанія ДіСі (постачальник) та Службою безпеки України в особі Військової частини НОМЕР_1 (замовник) було укладено Договір поставки товарів №12/59 (далі за текстом Договір), за умовами п.1.1 якого постачальник в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, зобов`язався поставити та передати у власність замовника забрала до шолома захисного титанового U-95 ТІГ, а замовник зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного договору.
Відповідно до п.1.2 Договору асортимент товару визначається специфікацією, яка додається до даного договору (додаток №1) та є його невід`ємною частиною.
Згідно з п.4.2 Договору розрахунок за товар здійснюється у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2006 № 1404 шляхом попередньої оплати замовником протягом 10 днів з моменту підписання цього договору на рахунок постачальника 100 % вартості товару.
В п.5.3 Договору сторони передбачили, що товар повинен бути поставлений постачальником протягом 14 робочих днів з моменту отримання письмової заявки від замовника, але не пізніше трьох місяців з моменту оплати товару замовником.
За порушення строку поставки товару постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. А за прострочення понад тридцяти днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної вартості (п.8.3. Договору).
Відповідно до п.11.1 Договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2012 року, але до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Специфікацією до Договору № 12/59 від 08.06.2012 (додаток № 1 до договору) постачальник зобов`язався поставити замовнику забрала до шолома захисного титанового U-95 ТІГ в кількості 80 шт.: Забрало: поєднання скла і синтетичних матеріалів. Забезпечує куленепробивність 9 мм куль. Забрало кріпиться на шолом захисний титановий U-95 типу ТІГ. Вартість товару з податком на додану вартість, транспортуванням та іншими витратами складає 633360 грн.
На виконання п.5.3 Договору Військовою частиною НОМЕР_1 було направлено відповідачу письмову заявку від 11.06.2012 № 28/3219 на поставку товару, відповідно до якої позивач просив здійснити постачання товару за Договором до 28.06.2012 та у разі неспроможності поставити товар вчасно просив письмово повідомити. Вказану заявку отримано ТОВ Виробниче підприємство Компанія ДіСі 11.06.2012 та зареєстровано за вх. № 143.
18.06.2012 позивач на виконання умов даного договору на підставі платіжного доручення № 260 від 14.06.2012 перерахував відповідачу грошові кошти за договором на загальну суму 633360 грн із призначенням платежу: авансування за спец. товар згідно дог. №12/59 від 08.06.2012.
Також суди встановили, що позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями від 03.07.2012 № 28/3778, від 10.08.2012 № 28/4397, від 10.10.2012 № 28/5507 з вимогами сплатити на користь позивача пеню у розмірі 0,1% вартості товару за кожен день прострочення в сумі 61435,92 грн та за прострочення постачання товару понад 30 днів - штраф у розмірі 7% вартості товару у сумі 44335,20 грн.
При цьому відповідач поставив позивачу товар лише 17.10.2012 на загальну суму 633360 грн, що підтверджується видатковими накладними від 17.10.2012 №1941 на суму 625443 грн та від 17.10.2012 №3646 на загальну суму 7917 грн, підписаними уповноваженими представниками сторін і скріпленими печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.
В обґрунтування заявлених у даній справі позовних вимог позивач посилався на те, що фактична поставка товару по Договору відбулась 17.10.2012, тобто з простроченням на 109 днів (з 30.06.2012 по 16.10.2012), що стало підставою для початку перебігу строків для нарахування відповідних штрафних санкцій за договором. Також на підставі п.8.2 Договору позивач просив суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 126672 грн за поставку товару, що не відповідає за якістю вимогам, які до нього ставляться.
Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги, суд апеляційної інстанції вказав на їх обґрунтованість. Судові рішення мотивовано тим, що відповідно до ст.ст.526, 629 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з правовою позицією суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).
Згідно з ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).
Суди попередніх інстанцій встановили, що постачальник допустив прострочення з 30.06.2012, поставивши фактично товар 17.10.2012, що підтверджується видатковими накладними № 1941 та № 3646.
Згідно з п.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
За приписами ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафні санкції визначаються як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Як встановили суди попередніх інстанцій, на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення штрафних санкцій за Договором позивач посилався п.8.3 Договору, яким передбачено, що за порушення строку поставки товару постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. А за прострочення понад тридцяти днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
Враховуючи, що відповідач в порушення умов Договору у встановлені строки товар не поставив, допустивши прострочення, яке складає більше 30 днів, беручи до уваги викладені вище приписи законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та умови п.8.3 договору, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 0,1 % вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, за період прострочення з 30.06.2012 по 16.10.2012 у розмірі 69036,24 грн, з урахуванням часткової оплати відповідачем пені в розмірі 24701,04 грн, та штраф у розмірі 7% вартості товару, що складає 44335,20 грн.
При цьому, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно зі ст.549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст.230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності і в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
За встановлених обставин та беручи до уваги викладені вище приписи законодавства, яке регулює спірні правовідносини, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 44335,20 грн штрафу за прострочення поставки товару понад тридцять днів, що становить 7% вартості поставленого товару, та пені у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, що становить 44335,50 грн, виходячи з того, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт поставки товару з порушенням визначених договором строків.
Доводи відповідача, викладені в касаційній скарзі, про те, що за умовами договору він зобов`язаний був поставити товар не пізніше 3-х місяців з моменту його оплати, не приймаються до уваги, оскільки вони були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції та обґрунтовано ним відхилені.
Так, суди попередніх інстанцій встановили, що Договір поставки товару №12/59 від 08.06.2012 укладений сторонами за результатами проведеної процедури відкритих торгів, переможцем яких є саме відповідач у даній справі. У своїй пропозиції конкурсних торгів ТОВ Виробниче підприємство Компанія ДіСі визначило, що товар на загальну суму 633360 грн буде поставлений протягом 14 робочих днів з моменту отримання письмової заявки від замовника, такий же термін поставки (14 робочих дів) визначений і в повідомленні про акцепт пропозиції конкурсних торгів.
Таким чином, відповідач, надіславши пропозицію позивачу та уклавши з ним вказаний Договір поставки, взяв на себе зобов`язання поставити товар протягом 14 робочих днів з моменту отримання письмової заявки від замовника, що в повному обсязі узгоджується з документацією конкурсних торгів, пропозицією відповідача та ч.5 ст.40 Закону України Про здійснення державних закупівель.
Посилання скаржника на те, що суди до спірних правовідносин, зокрема, щодо п.5.3 Договору фактично застосували наслідки нікчемного правочину, колегія вважає помилковими, оскільки ухвалені у справі судові рішення не містять жодних посилань на норми законодавства, якими визначено правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону.
Також суд апеляційної інстанції перевіряв доводи відповідача про те, що з огляду на розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.11.2011 № 1210-р Про перенесення робочих днів у 2012 році 11.06.2012 він не працював і не міг отримати заявку СБУ. При цьому суд відхилив доводи відповідача в цій частині з посиланням на те, що вказане розпорядження мало рекомендаційний характер та не було обов`язковим для керівників підприємств, установ та організацій щодо перенесення робочих днів, а системний аналіз доказів, наявних у матеріалах справи, беззаперечно свідчить про факт отримання відповідачем заявки СБУ саме 11.06.2012. Зокрема, суд апеляційної інстанції прийняв до уваги, що постачальником жодного разу, у відповідь на претензії позивача, не висувалось зауважень щодо неотримання ним письмової заявки від 11.06.2012. Крім того, підтвердженням отримання відповідачем письмової заявки СБУ саме 11.06.2012 є факт задоволення відповідачем претензій СБУ від 03.07.2012 № 28/3778 та від 10.08.2012 № 28/4397. Так, відповідач перерахував на користь позивача пеню в загальній сумі 24701,04 грн, що підтверджується випискою з рахунку № 4387 за 25.07.2012 на суму 1900,08 грн із зазначенням призначення платежу: оплата пені згідно договору 12/59 від 08.06.2012, а також випискою з рахунку № 4387 за 19.10.2012 на суму 22800,96 грн із зазначенням призначення платежу: неустойка по договору № 12/59 від 08.06.2012, а всього на суму в розмірі 24701,04 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, задовольняючи вимоги позивача по зазначеним вище претензіям та здійснюючи перерахування коштів, фактично визнав факт отримання 11.06.2012 письмової заявки СБУ та погодився із нарахуванням періодів прострочення поставки товару, починаючи з 30.06.2012.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення штрафу у розмірі 126672 грн за поставку товару, який не відповідає за якістю вимогам, які до нього ставляться, суди попередніх інстанцій встановили наступне.
Так, згідно з п.7.3 Договору постачальник зобов`язаний, зокрема, забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам, встановленим розділом 2 цього Договору.
Відповідно до п.2.1 Договору товар, що постачається, повинен відповідати національним стандартам України (ДСТУ), санітарним заходам і технічним регламентам, передбаченим чинним законодавством, бути безпечним, придатним до споживання, правильно маркованим, його якість повинна підтверджуватись відповідними документами (сертифікатами якості тощо).
Як зазначено в Специфікації до Договору (додаток № 1 до договору), забрала до шоломів мають бути виготовлені з поєднання скла і синтетичних матеріалів та забезпечувати куленепробивність 9 мм кулями.
На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав висновок комплексного експертного дослідження від 10.04.2013 №481/13-34/735/13-34/854/13-53, зробленого Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на замовлення позивача, згідно якого зовнішні та треті зверху шари зразків забрал до шоломів титанових типу ТІГ U-95 виготовлені з полі метилметакрилату; внутрішні шари всіх досліджувальних зразків виготовлені з полікарбонату; другий та четвертий зверху тонкі склеювальні шари зразків виготовлені з уретанового каучуку; надані на дослідження вироби мають різного роду показники якості, сукупність яких не відповідає вимогам нормативно-технічних документів.
Крім того, за клопотанням відповідача ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 у справі було призначено судову експертизу: балістичну експертизу і експертизу матеріалів, речовин та виробів щодо забрал до шоломів захисних титанових U-95 типу ТІГ, поставлених підставі спірного Договору, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.
За результатами експертиз складено Висновок судової балістичної експертизи № 11122/13-33 від 10.09.2014 (Висновок-1) та Висновок за результатами проведення криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та товарознавчої експертизи від 23.10.2014 № 11120/11121/13-34/11123/13-53 (Висновок-2).
Згідно Висновку-1 в результаті проведених балістичних випробувань забрал до шоломів захисних титанових U-95 типу ТІГ, поставлених на підставі Договору поставки товару № 12/59 від 08.06.2012, із застосуванням методів і за програмою зазначеними в ГСТУ 78-41-004-97 встановлено, що забрала до шоломів захисних титанових U-95 типу ТІГ, поставлених на підставі Договору поставки товару №12/59 від 08.06.2012, вимогам ГСТУ 78-41-004-97 Шоломи для захисту від куль не відповідають.
Відповідно до Висновку-2 надані екрани забрал до шоломів, що представлені на експертизу як шоломи захисні титанові U-95 типу ТІГ, поставлені на підставі Договору поставки товару № 12/59 від 08.06.2012, виготовлені з трьох склеєних між собою шарів органічного скла. Внутрішній та зовнішній шари наданих екранів забрал до шоломів, що представлені на експертизу як шоломи захисні титанові U-95 типу ТІГ, поставлені на підставі Договору поставки товару №12/59 від 08.06.2012, виготовлені з поліметилметакрилату, середній шар - з полікарбонату. Три шари поєднуються між собою із застосуванням клеючої речовини на основі уретанового каучуку. Забрала до шоломів захисних титанових U-95 типу ТІГ, поставлені на підставі Договору поставки товару №12/59 від 08.06.2012, мають різного роду показники якості, сукупність яких не відповідає вимогам нормативно-технічних документів (пунктам 1, 2 паспорту, частині Б пункту 1 технічних умов Теchnische Richtlinie Durchschusshemmender Helm und Vizier, 1997, пункту 2.1. Договору, ГСТУ 78-41-004-97 Шоломи для захисту від куль).
Зазначені вище висновки судової експертизи місцевим господарським судом оцінено в сукупності з іншими доказами з наданням правової оцінки. Повноваженнями щодо переоцінки висновку експерта суд касаційної інстанції не наділений.
Крім того, в судове засідання суду першої інстанції від 21.01.2015 викликався судовий експерт КНДІСЕ Сорокіна В.О., яка надала усні і письмові пояснення по суті висновку експертизи та зазначила, що до нормативно-технічної документації відноситься: паспорт на товар; технічне керівництво; будь-які документи, де вказуються характеристики товару.
За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку щодо підтвердження факту поставки відповідачем неякісного товару згідно з умовами Договору.
Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.
Згідно з п.8.2 Договору при виявленні замовником неякісного (некомплектного, зіпсованого, дефектного) товару постачальник сплачує штраф у розмірі 20% вартості некомплектного, зіпсованого, дефектного товару, а також здійснює заміну його на аналогічний товар належної якості та кількості протягом 5 календарних днів з моменту повідомлення постачальника про виявлені недоліки.
Враховуючи викладене вище, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо задоволення вимоги позивача про стягнення на підставі п.8.2 Договору штрафу за поставку неякісного товару у розмірі 126672 грн.
Що стосується заперечень відповідача в касаційній скарзі щодо висновків експертиз, проведених у даній справі, колегія зазначає наступне.
Відповідно до ч.5 ст.42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта, як один із видів доказів, для господарського суду не є обов`язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Метою судової експертизи згідно ч.1 ст.41 Господарського процесуального кодексу України є роз`яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань. Отже, висновок експертизи має бути спроможним надати інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументом у процесі встановлення об`єктивної істини і не може бути замінений іншими засобами доказування. Відповідно ж до приписів ст.32 ГПК України висновок судових експертів відноситься до засобів доказування нарівні із іншими доказами у справі та не має будь-яких переваг або навпаки його значення або вагомість у справі не може бути занижено поряд з іншими доказами у справі.
Як вбачається з матеріалів справи, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо необхідності проведення експертизи у даній справі; висновки за результатами експертизи суди попередніх інстанцій прийняли як докази і дали їм оцінку.
Таким чином, враховуючи, що призначення експертизи у справі є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, а суд касаційної інстанції відповідно до імперативних приписів ст.1117 ГПК України не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, колегія вважає безпідставними доводи скаржника в частині непогодження останнього з висновками експертиз.
Інші доводи, викладені у касаційній скарзі, судова колегія вважає непереконливими, такими, що не відповідають приписам чинного законодавства, спростовуються матеріалами справи та встановленими судами першої та апеляційної інстанції обставинами.
З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів визнає, що апеляційним господарським судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, тому підстави для скасування переглянутої постанови апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство "Компанія Ді Сі залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 у справі №910/12120/13 залишити без змін.

Головуючий В.Дерепа

Судді Б.Грек

Д.Кривда