РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015Справа №910/9207/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовомКиївської міської ради
дотовариства з обмеженою відповідальністю «БАРС 2000»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаДепартамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради
прозвільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,
за участю представників сторін:
від позивачаБезносик А.О. (довіреність від 02.04.2015 № 225-КР-1027);
від відповідачаШупик О.А. (довіреність від 26.02.2015 б/н);
від третьої особиКохан А.С. (довіреність від 26.11.2014 № 08703-13248),

ВСТАНОВИВ:

Київська міська рада (далі - позивач) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «БАРС 2000» (далі - відповідач) про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, орієнтовною площею 0,02 га по вул. Д.Луценка у Голосіївському районі міста Києва, повернення її позивачу, привівши у придатний для використання стан шляхом звільнення її від будівель та споруд.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, в порушення норм чинного законодавства, використовує земельну ділянку орієнтовною площею 0,02 га по вул. Д.Луценка у Голосіївському районі міста Києва без відповідних правовстановлюючих документів, що підтверджується, зокрема, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 01.09.2014 № 145/01.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.04.2015 прийнято вищевказаний позов до розгляду та порушено провадження у справі № 910/9207/15 та призначено її до розгляду на 05.05.2015.

У судовому засіданні 18 травня 2015 року представник відповідача надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з тих підстав, що, по-перше, акт перевірки не відповідає встановленим законодавством вимогам; по-друге, позивачем не доведено, що спірна земельна ділянка належить саме позивачеві; по-третє, в акті перевірки зазначено, що на спірній земельній ділянці розміщено АГЗП ТОВ «Барс-2000», в той час як відповідачем по справі є ТОВ «БАРС 2000».

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши представників сторін даної справи, судом встановлено таке.

Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради було проведено перевірку земельної ділянки, розташованої по вул. Дмитра Луценка у Голосіївському районі міста Києва щодо дотримання вимог земельного законодавства, про що складено акт від 01.09.2014 № 145/01.

Відповідно до статті 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Відповідно до п. 2.2 Положення про Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішенням Київської міської ради від 19.12.2002 № 182/342 (далі - Положення), основним завданням Департаменту є здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель відповідно до повноважень, делегованих Київською міською радою, а також координація здійснення землеустрою та державного контролю за використанням та охороною земель у межах функцій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Згідно з п. 2.5 Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороню земель у м. Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 № 16/890, самоврядний контроль за виконанням вимог земельного законодавства здійснюється шляхом, зокрема, проведення перевірок.

Відповідно до зазначеного ату перевірки від 01.09.2014 № 145/01 встановлено, що на земельній ділянці орієнтованою площею 0,02 га по вул. Дмитра Луценка у Голосіївському районі міста Києва розміщено автомобільну газозаправну заправку АГЗП ТОВ «Барс-2000».

При цьому судом встановлено, що відповідно до міського земельного кадастру спірна земельна ділянка, на якій розміщено вказану заправку, обліковується як землі, які не надані у власність чи користування. Рішень Київська міська рада за поданням Департаменту земельних ресурсів щодо передачі зазначеної земельної ділянки у власність (користування) не приймала, правовстановлюючі документи не зареєстровані.

Положеннями статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст.ст. 92, 93 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Оскільки спірна земельна ділянка не перебуває у державній або приватній власності, вона знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Києва, яка реалізує це право відповідно до статті 80 Земельного кодексу України через органи місцевого самоврядування - Київську міську раду.

Нормами статті 9 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території віднесено, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Водночас, у матеріалах справи відсутні, а також відповідачем не подано в порядку ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України жодних документів, які б посвідчували право власності або право користування спірною земельною ділянкою, крім того, відповідачем не надано будь-яких доказів звернення до Київської міської ради з метою оформлення правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може відбуватись у тому числі шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Стаття 211 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, зокрема самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно з п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Згідно з ч. 3 ст. 212 Земельного кодексу України повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Оскільки власником земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га, по вул. Дмитра Луценка у Голосіївському районі м. Києва, є територіальна громада, від імені якої діє Київська міська рада, а також зважаючи на те, що відповідач використовує спірну земельну ділянку без наявності відповідних правовстановлюючих документів, зайняття спірної земельної ділянки є самовільним та тягне за собою наслідки, визначені статтею 212 Земельного кодексу України.

Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач займає спірну земельну ділянку самовільно, що є підставою для задоволення вимог про звільнення спірної земельної ділянки, повернення її позивачеві, привівши у придатний для користування стан.

При цьому, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, з огляду на таке.

Так, відповідач зазначає, що наданий позивачем акт перевірки не може слугувати належним доказом, оскільки в ньому відсутні відомості, передбачені додатком до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12.07.2012 № 424 «Про затвердження переліку питань та уніфікованої форми акта перевірки для здійснення планових заходів державного нагляду (контролю) за дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства», зареєстрованого Міністерством юстиції України 30.07.2012 за № 1289/21601.

Однак, суд зазначає, що перевірка спірної земельної ділянки здійснювалась відповідно до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороню земель у м. Києві (далі - Порядок), затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 р. № 16/890.

Відповідно до п. 6.2 Порядку, в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства зазначаються: номер акта перевірки; прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи або найменування юридичної особи, щодо яких проводиться перевірка, та їх адреси або місцезнаходження; прізвище, ім'я, по батькові та посада працівника Головного управління, який здійснює перевірку; дата та підстави проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства; дані про земельну ділянку (місце розташування, розмір, цільове призначення, наявність документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою, та інші дані); виявлені порушення земельного законодавства; пояснення фізичної, юридичної особи з приводу виявлених порушень земельного законодавства.

Отже, акт перевірки від 01.09.2014 № 145/1 складено на виконання повноважень по самоврядному контролю, а не державному контролю, та відповідає вимогам, встановленим Порядком здійснення самоврядного контролю за використанням і охороню земель у м. Києві.

Крім того, у відзиві на позов відповідач зазначає, що він є неналежним відповідачем, оскільки в акті перевірки зазначено, що на спірній земельній ділянці перебуває АГЗП ТОВ «Барс-2000», в той час як відповідачем по справі є ТОВ «БАРС 2000».

Однак, суд наведені доводи відхиляє як необґрунтовані, оскільки відповідачем належними і допустимими доказами не спростовано позов Київської міської ради та не доведено той факт, що він не займає спірну земельну ділянку. Також суд також бере до уваги, що на спірній земельній ділянці розміщено автомобільну газозаправку, а відповідно до статуту відповідача, затвердженого протоколом загальних зборів учасників від 19.10.2011 № 8 та зареєстрованого 19.10.2011, предметом діяльності товариства є, крім іншого, заправка автомобілів, організація АГЗП, АГЗС, АЗС, будівництво, технічне обслуговування, експлуатація автомобільних газозаправних станцій. Більш того, суд акцентує увагу на тому, що, як зазначалося вище, відповідач заперечує проти законності проведеної перевірки та акту, який покладено в основу позовних вимог Київської міської ради. Тобто виходячи з відзиву на позов, відповідач заперечує проти позову по суті.

Щодо інших доводів відповідача, викладених у відзиві, то вони визнані судом необґрунтованими та такими, що спростовуються викладеним вище обставинами справи, а тому відхиляються.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Отже, виходячи з наведених вище обставин справи і норм матеріального права, суд дійшов висновку, що позов Київської міської ради є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Таким чином, керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «БАРС 2000» (04210, м. Київ, Оболонська набережна, буд. 3, корпус 3, квартира 64; ідентифікаційний код 21506169) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,02 га по вул. Дмитра Луценка у Голосіївському районі міста Києва та повернути її Київській міській раді (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36; ідентифікаційний код 22883141) привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення її від будівель та споруд.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «БАРС 2000» (04210, м. Київ, Оболонська набережна, буд. 3, корпус 3, квартира 64; ідентифікаційний код 21506169, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36; ідентифікаційний код 22883141, на будь-який його рахунок, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

4. Повернути з Державного бюджету України на користь Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36; ідентифікаційний код 22883141) суму сплаченого судового збору згідно з платіжним дорученням від 25.03.2015 № 283 в розмірі 2436,00 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. 00 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04 червня 2015 року.

Суддя Я.А. Карабань