РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015Справа №910/9645/15
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»
доДочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»
простягнення 170 460 грн 19 коп.
Представники:
від позивача:Решитова Е.В. - представник за довіреністю від 30.12.2014
від відповідача:не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.04.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" з вимогами до Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 170 460 грн 19 коп. заборгованості за договором купівлі-продажу №266-К/106-234-У від 13.10.2010, у тому числі 119 838 грн 29 коп. основного боргу, 21 570 грн 89 коп. пені, 7% штрафу з простроченої суми у розмірі 8 388 грн 68 коп., 3% річних в розмірі 10 795 грн 30 коп. та інфляційні втрати в розмірі 9 867 грн 03 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору поставки продукції №266-К/106-234-У від 13.10.2010 своєчасно не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати отриманого товару, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 119 838 грн 29 коп., крім того у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 21 570 грн 89 коп. пені, 7% штрафу з простроченої суми у розмірі 8 388 грн 68 коп., 3% річних в розмірі 10 795 грн 30 коп. та інфляційні втрати в розмірі 9 867 грн 03 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 порушено провадження у справі № 910/9645/15, розгляд справи призначений на 18.05.2015.

18.05.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, письмові пояснення та клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

18.05.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надійшов відзив на позов та заява про застосування строків позовної давності.

Судове засідання, призначене на 18.05.2015, не відбулося у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою суду від 28.05.2015 розгляд справи призначено на 02.06.2015.

У судове засідання 02.06.2015 з'явився представник позивача та надав пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 02.06.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

13.10.2010 між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (постачальник за договором) та Дочірнім підприємством «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (покупець за договором) укладено договір купівлі-продажу №266-К/106-234-У, відповідно до умов якого продавець зобов'язується продати, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити запасні частини та матеріали (продукцію) відповідно до специфікації (додаток №1).

Положеннями пункту 9.1. договору визначено, що даний договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2010.

Відповідно до пункту 1.2. статуту Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», затвердженого установчими зборами Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (рішення від 25.12.2012), товариство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов'язків Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Згідно з пунктом 2.1. договору назва, кількість та асортимент продукції зазначені в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з пунктом 3.2. загальна сума даного договору складає 119 838 грн 29 коп., в т.ч. ПДВ - 19 973 грн 04 коп.

У відповідності до пункту 3.5. договору покупець здійснює 100% оплату вартості продукції протягом 5 днів після отримання рахунку-фактури шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Датою поставки продукції визначається дата, вказана накладній про прийняття продукції покупцем (пункт 4.4. договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору купівлі-продажу №266-К/106-234-У від 13.10.2010 позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 119 838 грн 29 коп., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками покупця накладними-вимогами, належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати поставленого товару, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед продавцем за отриманий товар у розмірі 119 838 грн 29 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати отриманого товару на суму 119 838 грн 29 коп. Крім того, сторонами було підписано акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2012 між ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» РВУ «Київавтогаз» та ДК «Уктрансгаз» НАК «Нафтогаз України», відповідно до якого, з урахуванням довідки станом на 02.03.2015, сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу №266-К/106-234-У від 13.10.2010 складає 119 838 грн 29 коп.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, стосовно ненадання позивачем рахунку-фактури на оплату поставленого товару, не приймаються судом до уваги, у зв'язку з тим, що за своєю правовою природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати та ніяким чином не засвідчує обсяг поставленої продукції.

У судовому засіданні 03.03.2015 представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом враховано рекомендації, викладені у пункті 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В пункті 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» викладені рекомендації стосовно того, що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства України, порушене право позивача підлягає захисту судом у разі звернення позивача за захистом протягом встановленого законом загального 3-річного строку позовної давності з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 Цивільного кодексу України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до норм частин 1, 3 статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З урахуванням рекомендацій, викладених у пункті 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013, № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 Цивільного кодексу України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому господарським судом слід мати на увазі таке.

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 Цивільного кодексу України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Як свідчать матеріали справи, 30.09.2012 (тобто в межах трирічного строку позовної давності) сторонами було складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2013 між ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» РВУ «Київавтогаз» та ДК «Уктрансгаз» НАК «Нафтогаз України», на суму 1 091 584 грн 19 коп., з урахуванням довідки станом на 02.03.2015, відповідачем визнано суму заборгованості перед позивачем за договором купівлі продажу №266-К/106-234-У від 13.10.2010 складає 119 838 грн 29 коп.

Твердження відповідача стосовно того, що акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2013 між ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» РВУ «Київавтогаз» та ДК «Уктрансгаз» НАК «Нафтогаз України», на суму 1 091 584 грн 19 коп. з боку відповідача підписано не уповноваженою особою, не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно з частиною 7 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства: забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь в оформленні матеріалів, пов'язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Відповідно до Наказу № 336 від 29.12.2004 Міністерства праці та соціальної політики «Про затвердження Випуску 1 "Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників» головний бухгалтер забезпечує ведення бухгалтерського обліку, організовує роботу бухгалтерської служби, контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, здійснює заходи щодо надання повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан, результати діяльності та рух коштів підприємства, забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах.

Наказом № 148/234/383 від 10.11.1998 Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України, Державного комітету статистики України «Про інвентаризацію заборгованості за станом на 1 листопада 1998 року» затверджено форму акту звіряння розрахунків, зокрема визначено, що акт підписується представниками підприємств.

Тобто, з наведеного вбачається, що чинним на момент складання акту 30.09.2013 звіряння взаєморозрахунків законодавством, не було передбачено обов'язкового підписання акту звіряння саме керівниками суб'єктів господарських правовідносин, а з огляду на приписи Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Наказу № 336 від 29.12.2004 Міністерства праці та соціальної політики «Про затвердження Випуску 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників» в межах здійснення бухгалтерського обліку та посадових обов'язків такі повноваження фактично має головний бухгалтер (особа, що виконує його обов'язки). Правову позицію стосовно необов'язковості підписання актів звіряння взаєморозрахунків саме керівниками товариств наведено Верховним Судом України у постанові від 24.04.2007 по справі № 26/271 та Вищим господарським судом України у постановах від 15.09.2009, від 27.02.2012 по справах № 8/39, № 20/5009/5311/11.

Судом встановлено, що дії по визнанню боргу було вчинено відповідачем до моменту спливу трирічного строку позовної давності з моменту визначеного вище початку його перебігу.

За таких обставин, з огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що підписання сторонами акту звірки взаєморозрахунків від 30.09.2012 вказує на визнання Дочірнім підприємством "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" заборгованості в розмірі 119 838 грн 29 коп. за договором купівлі продажу №266-К/106-234-У від 13.10.2010, що свідчить про переривання 30.09.2012 перебігу строку позовної давності за вимогами про стягнення вказаної заборгованості.

Як зазначалось вище, після переривання перебіг позовної давності починається заново, отже, у даному випадку строк позовної давності за вимогою про стягнення основного боргу почав свій перебіг заново 30.09.2012 та на момент звернення до суду (15.04.2015, що підтверджується відбитком штампу про реєстрації позовної заяви в канцелярії суду) не сплив.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати товару, поставленого позивачем за договором купівлі продажу №266-К/106-234-У від 13.10.2010 на загальну суму 119 838 грн 29 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача 119 838 грн 29 коп., визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку з невиконання зобов'язань за договором купівлі продажу №266-К/106-234-У від 13.10.2010, позивачем нараховано відповідачу 21 570 грн 89 коп. пені, 7% штрафу з простроченої суми у розмірі 8 388 грн 68 коп., 3% річних в розмірі 10 795 грн 30 коп. та інфляційні втрати в розмірі 9 867 грн 03 коп.

Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З урахуванням рекомендацій викладених у пункті 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" щодо того, що визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами, вимоги позивача про стягнення з відповідача 21 570 грн 89 коп. пені, 7% штрафу з простроченої суми у розмірі 8 388 грн 68 коп., 3% річних в розмірі 10 795 грн 30 коп. та інфляційні втрати в розмірі 9 867 грн 03 коп. визнаються судом такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, буд. 2, ідентифікаційний код 36265925) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, ідентифікаційний код 30019801) заборгованість у розмірі 119 838 (сто дев'ятнадцять тисяч вісімсот тридцять вісім) грн 29 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 396 (дві тисячі триста дев'яносто шість) грн 78 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 08.06.2015

Суддя Н.Б. Плотницька