РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2015Справа №910/8387/15-г
За позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової

втрати працездатності

До Публічного акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра"

Про зобов'язання вчинити дії, стягнення 380, 49 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

від позивача Штанько Н.В. - представник (дов. № 01-08/2773/5 від 29.12.2014 р.)

від відповідача Кренець О.С. - представник (дов. № 13-11-10174 від 27.04.2015 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Полтавське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" про зобов'язання вчинити дії, а саме виконати платіжні документи про перерахування коштів у розмірі 161523,26грн. за договором банківського рахунку № 99172/82-03 від 26.10.2011 р. та договором № 99172/КБ/83-03 про встановлення та обслуговування системи дистанційного обслуговування «Клієнт-Банк» від 26.10.2011 р.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 380, 49 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 р. порушено провадження у справі №910/8387/15-г та призначено справу до розгляду на 24.04.2015 р.

23.04.2015р. відділом діловодства суду від відповідача одержано відзив на позовну заяву із викладеними запереченнями проти позову.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.04.2015 р. подав суду заяву про залучення третьої особи, відповідно до якої просить залучити Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Розглянувши вказане клопотання у судовому засіданні 24.04.2015 р., суд відмовляє в його задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Разом з тим, відповідачем не доведено, яким чином рішення суду у даній справі з заявленим предметом позову - зобов'язання відповідача виконати платіжні документи про перерахування коштів вплине на права та обов'язки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у зв'язку з чим в задоволенні даного клопотання судом відмовлено.

У судовому засіданні 24.04.2015 р. оголошено перерву до 25.05.2015 р.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 25.05.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.10.2011 року між виконавчою дирекцією Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (клієнт, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" (банк, відповідач) було укладено договір банківського рахунку №99172/82-03, відповідно до п. 1.1 якого банк відкриває клієнту поточний рахунок: №2001 для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України, та зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій з рахунком, що передбачені чинним законодавством України.

Згідно п.п. 2.2.1, 2.2.3 договору клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, вимагати своєчасного і повного здійснення розрахунків та інших обумовлених цим договором послуг.

Відповідно до п.п. 2.3.3, 2.3.4 договору банк зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта, забезпечувати своєчасне зарахування коштів на рахунок клієнта.

Пунктом 2.1.10 договору сторони погодили, що банк має право здійснювати договірне списання коштів з рахунку клієнта за умови надання клієнтом до банку належним чином оформленого розпорядження на списання коштів чи у випадку, якщо право на таке списання передбачене іншими договорами про надання банківських послуг,згідно чинного законодавства України.

Згідно п. 4.1 договору банк здійснює розрахункові операції відповідно до чинного законодавства України та, зокрема, нормативно-правових актів Національного банку України, за умови належного оформлення клієнтом розрахункових документів. Платежі з рахунку клієнта банк виконує у межах залишку коштів на початок операційного дня з урахуванням надходжень протягом операційного дня.

Операції за розрахунковими документами в гривнях, що надійшли до банку в операційний час (до 17:30 год.) виконуються банком того ж дня. Документи, отримані після операційного часу відмічаються штампом "Вечірня" та "післяопераційний час" та проводяться банком до 12:00 год. наступного робочого дня (п.4.2).

Договір укладений на невизначений строк та набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (п. 8.1).

26.10.2011 року між виконавчою дирекцією Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (клієнт, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" (банк, відповідач) було укладено договір про встановлення та обслуговування системи дистанційного обслуговування «Клієнт-Банк» №99172/КБ/83-03, відповідно до п. 1.1 якого клієнт доручає, а банк бере на себе зобов'язання по встановленню та обслуговуванню системи дистанційного обслуговування «Клієнт-Банк», виконанню розрахункового обслуговування поточних рахунків клієнта за допомогою програмно-технічного комплексу «Клієнт-Банк» з функціями: створення та передача в банк платіжних документів, перегляд платіжних документі, перегляд виписок.

За змістом п. 2.2.2 договору, банк бере на себе зобов'язання приймати по відповідних каналах зв'язку платіжні документи клієнта та своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта відповідно до чинного законодавства України.

За змістом п.п. 4.1., 4.2. Договору, банк зобов'язується приймати до обробки платіжні документи клієнта, завірені електронним підписом і зашифровані за допомогою програмного забезпечення та ключових дискет. Сторони домовляються, що підписані електронним підписом, зашифровані та передані в банк електронні документи мають однакову юридичну силу з документами, оформленими на паперових носіях відповідно до чинного законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було ініційовано списання грошових коштів з рахунку на суму 161 523, 26 грн., а саме: подані в операційний час 29.01.2015 р. до відповідача платіжні доручення № 1960, № 1961, № 1962, № 1963, № 1964 та № 1965 на суму 6805,36 грн.; подані в операційний час 30.01.2015 р. платіжні доручення № 1974, 1975 на загальну суму 5852,93 грн., в операційний час 03.02.2015 р. платіжне доручення № 1977 на суму 148 864, 97 грн.

Вказані платіжні доручення були проведені відповідачем. Однак з наявної у справі виписки по рахунку позивача від 06.02.2015 р. вбачається, що кошти загальною сумою 161 523, 26 грн. були повернуті відповідачем на рахунок позивача.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до норм статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 3 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року № 83 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 року № 26 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Надра", згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Надра" строком на три місяці з 05.02.2015 року по 05.05.2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 року № 85 "Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний банк "Надра" продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний банк "Надра" по 05.06.2015 року (включно).

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Пунктом 7.1.2 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

За приписами частин 1-3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з частиною 2 статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у цьому Законі термін "вкладник" вживається у значені "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Даний Закон не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Виходячи з положень частини 1 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи наведені вище положення, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 ЦК України, зобов'язання щодо виконання платіжних доручень є майновим зобов'язанням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25.03.2015 у справі № 3-24гс15.

Відтак, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра".

З огляду на викладене, враховуючи, що вимоги позивача про перерахування коштів, які знаходяться на його рахунках у відповідача є саме вимогами кредитора банку, в силу імперативних приписів п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на позивача не поширюються виключення, встановлені п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд дійшов висновку, що позовні вимоги Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про зобов'язання виконати платіжні документи задоволенню не підлягають.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 32.2 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Разом з тим, з огляду на відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов'язання виконати платіжні документи, відсутні підстави для стягнення пені внаслідок невиконання зобов'язання за договором щодо здійснення розрахункового обслуговування позивача.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 28.05.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева