номер провадження справи 18/79/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015 справа № 908/2522/15-г

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НВП-РУДПРОМАВТОМАТИКА» (50106, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 37/3, а/с 6046)

до відповідача: публічного акціонерного товариства «ДТЕК ШАХТА КОМСОМОЛЕЦЬ ДОНБАСУ» (86300, Донецька область, м. Кіровське)

про стягнення 111974,94 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: Король О.Ю., довіреність № 01-05 від 05.05.2015 р., паспорт серія АК №813407 від 09.08.2000 р.;

від відповідача: не з'явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 14.04.2015 р. звернулося ТОВ «НВП-РУДПРОМАВТОМАТИКА» з позовною заявою до відповідача - ПАТ «ДТЕК ШАХТА КОМСОМОЛЕЦЬ ДОНБАСУ» про стягнення 111974,94 грн., які складаються з: 80724,00 грн. боргу за поставлений товар на підставі договору № 196 від 06.06.2014 р., 13754,05 грн. пені, 1300,43 грн. 3% річних та 16196,46 грн. інфляційних втрат. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на ст.ст. 526, 530, 549, 550, 625, 691, 692 ЦК України, ст.ст. 193, 231, 265 ГК України.

Ухвалою суду від 15.04.2015 року порушено провадження у справі № 908/2522/15-г, присвоєно справі номер провадження 18/79/15, судове засідання призначене на 20 травня 2015 р.; розгляд справи відкладався на 03 червня 2015 р., здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу за наявними у справі документальними доказами та закінчений 03.06.2015 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Від відповідача на електрону адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. 06-04/1996 від 02.06.2015 р.), відповідно до якого відповідач посилався на недоведеність позивачем виконання зобов'язання, передбаченого п. 4.3 договору щодо надання необхідних документів разом з продукцією, а також недоведеністю наявності «права власності на продукцію в підтвердження переходу права власності до постачальника за договором». Зазначене унеможливлює виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати обумовленого договором товару. Звертав увагу суду, що факт відсутності документів на право власності на товар має важливе значення для встановлення обставин по справі, адже ст. 658 ЦК України прямо передбачає, що право продажу товару належить власникові, у зв'язку з чим, вважає за необхідне встановити чи був позивач на момент продажу товару його власником, чи мав він право відчужувати товар. Також просив відкласти розгляд справи з метою вирішення питання з явкою повноваженої особи та надання для огляду суду оригіналів усіх необхідних документів.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, що зазначені у позові; на вимогу суду надав документи, які залучені до матеріалів справи. Підставою для звернення з позовом до суду зазначав неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором № 196 від 06.06.2014 р., внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 80724,00 грн. Враховуючи положення договору та приписи діючого законодавства, за порушення виконання відповідачем грошового зобов'язання, позивач нарахував до стягнення пеню, 3% річних та інфляційних втрат. Проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду спору представник позивача заперечив.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Клопотання відповідача про відкладання розгляду справ судом відхилено, оскільки згідно ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

У даному випадку такі обставини відсутні; документальні докази, які додані до справи, містять достатньо інформації, що має значення для вирішення спору між сторонами.

Можливості для реалізації сторонами права на участь їх представників в судовому засіданні або висловлення письмово своєї позиції та для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомлення із матеріалами справи, зняття з них копій, надання нових доказів тощо) були належним чином створені судом, оскільки обидві сторони своєчасно повідомлені про дату, час та місце судових засідань у даній справі.

Посилання сторони на неможливість представника юридичної особи бути присутнім у судовому засіданні не є перешкодою для розгляду справи по суті, оскільки учасники судового процесу не обмежуються законом у праві направити в судове засідання будь-якого іншого представника (в тому числі таку особу, яка перебуває за межами зони проведення АТО).

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НВП-РУДПРОМАВТОМАТИКА» (постачальник, позивач у справі) та публічне акціонерне товариство «ДТЕК ШАХТА КОМСОМОЛЕЦЬ ДОНБАСУ» (покупець, відповідач у справі) 06.06.2014 р. уклали договір № 196 (надалі - договір).

Пунктами 1.1-1.2 договору встановлено, що в порядку та на умовах передбачених цим договором, постачальник зобов'язується поставити у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - продукцію), в асортименті, кількості, в строки, за ціною та з якісними характеристиками, які узгоджені у Специфікаціях, які є невід'ємними частинами цього договору. Покупець зобов'язується прийняти та оплатити поставлену в його власність продукцію у відповідності до умов цього договору.

Пунктом 4.3 договору сторони визначили перелік документів, які б свідчили про факт поставки постачальником на користь покупця продукції.

Датою поставки вважається дата, яка зазначена представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, які надані постачальником про приймання продукції (п. 4.5 договору).

Пунктом 4.6 договору встановлено, що зобов'язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції у розпорядження покупця в обумовлені п. 4.5 договору призначення поставки. Зобов'язання покупця вважаються виконаними з моменту прийняття та оплати поставленої продукції.

Ціна на продукцію, що поставляється постачальником зазначається сторонами у відповідних Специфікаціях до цього договору. Розрахунки за продукцію, що поставляється постачальником за цим договором, здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 90 календарних днів з моменту поставки відповідної партії продукції. У разі якщо строк оплати приходить на вихідний та/або неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день (п.п. 5.1-5.2 договору).

Сторонами узгоджена 06.06.2014 р. Специфікація до договору, відповідно до якої постачальник зобов'язався поставити покупцю Блок БЗУ-2-11-О-ЗИП кількістю 7 штук загальною вартістю 80724,00 грн. Пунктом 2 Специфікації визначено, що оплата здійснюється протягом 90 календарних днів з дати поставки продукції. Строк поставки - до 25 червня 2014 р. (п. 3 Специфікації). В пункті 4 Специфікації сторони перелічили перелік документів підтверджуючих факт поставки постачальником продукції.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 80724,00 грн., про що свідчить накладна № 90 від 10.06.2014 р., податкова накладна від 10.06.2014 р.

Про факт прийняття відповідачем обумовленої договором та Специфікацією продукції свідчить довіреність № 1043 від 10.06.2014 р. на ім'я Устич І.С.

На оплату отриманої відповідачем продукції виставлений рахунок № 110 від 10.06.2014 р. на суму 80724,00 грн.

Виробником продукції є позивач про що свідчать сертифікат відповідності UA.TR.079.C.00030-13 терміном дії з 26.07.2013 р.; дублікати паспортів блоків БЗУ-2-11-О-ЗИП (заводські номери блоків БЗУ-2-11-О-ЗИП 5360-2366); сертифікат якості відділу технічного контролю № 31-05 від 23.05.2014 р.

Про неотримання (повністю або частково) документів, перелічених у договорі та в пункті 4 Специфікації відповідач не заявляв, в порядку передбаченому розділами 2, 4 договору. Отже знаючи про необхідність отримання визначеного договором пакету документів, відповідач не вчинив жодної юридично значущої дії для фіксації факту їх неотримання, якщо такий мав місце.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем дотримано умови договору, в тому числі виконано п. 4.3. договору та п. 4 Специфікації, надано товаросупровідні документи разом із продукцією, а відповідачем не доведено неотримання ним пакету товаросупровідних документів.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті отриманої продукції не виконав, чим порушив умови договору.

Внаслідок порушення відповідачем строків оплати отриманої продукції, на його адресу 03.02.2015 р. спрямована претензія № 1 з вимогою перерахувати суму боргу з урахуванням пені за прострочення виконання грошового зобов'язання.

У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань щодо оплати отриманої продукції, позивач за захистом порушених своїх прав та законних інтересів звернувся з позовом до суду.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов'язок щодо оплати поставленої позивачем продукції на суму 80724,00 грн., у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача 80724,00 грн. основного боргу обґрунтована та задовольняється судом.

За порушення відповідачем строків оплати отриманого товару, позивач, враховуючи положення п. 6.6 договору, просив стягнути 13754,05 грн. пені за період прострочення з 09.09.2014 р. по 23.03.2015 р.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Пунктом 6.6 договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець сплачує постачальнику неустойку у виді пені, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати від вартості несплаченої продукції.

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи норми наведеного діючого законодавства України суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок суми пені у розмірі 13754,05 грн. є не вірним, оскільки позивачем допущені арифметичні помилки щодо округлення. Перерахувавши заявлену до стягнення суму пені за вказаний позивачем період, тобто починаючи з 09.09.2014 р. по 23.03.2015 р., суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню, а саме - в розмірі 13754,04 грн., в частині стягнення 0,01 грн. пені суд відмовляє в задоволенні позову.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставленої продукції позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1300,43 грн. за період з 09.09.2014 р. по 23.03.2015 р. та інфляційні втрати у розмірі 16196,46 грн. за період прострочення з вересня 2014 р. по лютий 2015 р. (включно).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних є виконаним вірно, тому вимога про стягнення 1300,43 грн. 3% річних за період з 09.09.2014 р. по 23.03.2015 р. задовольняється судом.

Наведений позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 16196,46 грн. є невірним, оскільки позивачем допущені арифметичні помилки.

Згідно з перерахунком, зробленим судом, враховуючи лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97р інфляційні втрати за зазначений позивачем період з вересня 2014 р. по лютий 2015 р. (включно) складають 16196,68 грн., оскільки заявлена до стягнення сума інфляційних втрат є меншою, ніж перераховано судом, вимога позивача щодо стягнення 16196,46 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідач суду не надав, викладені в позові обставини не спростував.

Заперечення та аргументи відповідача щодо власника продукції та передачі продукції із неповним пакетом товаросупроводжувальних документів прийняті до уваги судом, оцінені та спростовані, про що зазначено вище.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог (111974,93 х 2% = 2239,4986, тобто на користь позивача підлягає стягненню, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, 2239,50 грн.).

Враховуючи, що при звернені з позовом до суду позивачем не дотриманні положення Закону України «Про судовий збір», ст. 54-55 ГПК України щодо розміру сплаченого судового збору, суд дійшов висновку про стягнення з ТОВ «НВП-РУДПРОМАВТОМАТИКА» в доход державного бюджету України судового збору у розмірі 0,01 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «ДТЕК ШАХТА КОМСОМОЛЕЦЬ ДОНБАСУ» (86300, Донецька область, м. Кіровське, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «НВП-РУДПРОМАВТОМАТИКА» (50106, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 37/3, а/с 6046, , р/р 4500 в АТ «Укрсиббанк», МФО 351005) 80724,00 грн. (вісімдесят тисяч сімсот двадцять чотири грн. 00 коп.) заборгованості, 13754,04 грн. (тринадцять тисяч сімсот п'ятдесят чотири грн. 04 коп.) пені, 1300,43 грн. (одну тисячу триста грн. 43 коп.) 3% річних, 16196,46 грн. (шістнадцять тисяч сто дев'яносто шість грн. 46 коп.) інфляційних втрат, 2239,50 грн. (дві тисячі двісті тридцять дев'ять грн. 50 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «НВП-РУДПРОМАВТОМАТИКА» (50106, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 37/3, а/с 6046, , р/р 4500 в АТ «Укрсиббанк», МФО 351005) в доход державного бюджету України (Одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі (Орджонікідзевський район), 22030001, Банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, Код , № рахунку 3007) 0,01 грн. (нуль грн. 01 коп.) судового збору. Видати наказ.

Суддя В.В. Носівець

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 08 червня 2015 р.