ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.05.15р. Справа № 904/3244/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Приватного підприємства "Сармат", смт. Широке, Дніпропетровська область

про стягнення 39 394,11 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, договір № 15-10/01 від 15.10.2012 року, адвокат;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "Сармат" про стягнення заборгованості у сумі 39 394,11 грн. з яких: сума основного боргу - 25 850,00 грн., 36% річних - 3 986,28 грн., інфляційні втрати - 3 855,05 грн., пеня - 3 893,73 грн., штраф - 1809,05 грн. Судові витрати на оплату послуг адвоката у сумі 1 000,00 грн. та судовий збір у сумі 1 827,00 грн. позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 7 від 02.01.2013 року в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар.

05.05.2015 року від відповідача електронним засобом зв'язку до канцелярії суду надійшло клопотання про відмову у позові у зв'язку з відсутністю заборгованості, на підтвердження чого до клопотання долучений двосторонній акт звірки розрахунків за період з 01.01.2015 року по 05.05.2015 року (а.с. 41 - 51 том 1). Оригінал цього клопотання з додатками надійшов до суду 06.05.2015 року (а.с. 57 - 66 том 1).

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову з наведених у ньому підстав.

Приватне підприємство "Сармат" у судове засідання свого повноважного представника не направило, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином відповідно до вимог статті 64 Господарського процесуального кодексу України за адресою, зазначеною у позові, яка збігається з адресою місцезнаходження відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 17.04.2015 року (а.с. 38 - 40 том 1).

Направлені судом на адресу відповідача ухвали суду повернуті підприємством зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

За змістом підпункту 3.9.1. пункту 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 (із змінами і доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, а також беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Ухвалою господарського суду від 17.04.2015 року порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 06.05.2015 року, після чого розгляд справи відкладався на 27.05.2015 року.

У судовому засіданні 27.05.2015 року проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані до матеріалів справи докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.01.2013 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - постачальник, позивач) та Приватним підприємством "Сармат" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки № 7 (далі - договір) відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов'язується в порядку і строки, встановлені договором або додатковими домовленостями, передати у власність покупця товар в певній кількості, який відповідає якості і за погодженою ціною, а останній прийняти товар та сплатити його на умовах, визначених у даному договорі або додатках на нього.

Предметом поставки за цим договором можуть бути: 1) паливно-мастильні матеріали (далі - ПММ): дизельне паливо, бензин марок А-80, А-92, А-95, оливи, мастила тощо; 2) бетон та вироби з бетону та залізобетону, сипучі будівельні матеріали (пісок, щебінь, цемент, керамзит, відсів тощо) (п. 1.2. договору).

Згідно з пунктом 1.4. договору загальна вартість договору складається із загальної вартості поставленого товару в період дії договору.

Відповідно до пункту 2.1. договору постачальник здійснює поставку товару на умовах: СРТ - склад покупця; ЕХW - франко-склад постачальника, відповідно до Інкотермс (у редакції 2000 року).

Право власності на товар і ризики випадкового його ушкодження (псування) переходить від постачальника до покупця з моменту підписання видаткової накладної на товари (товаротранспортної накладної або акту прийому-передачі). Дата одержання товару покупцем зазначається у видатковій накладній (товаротранспортній накладній або в акті прийому-передачі) (п. 2.4. договору).

Пунктом 3.2. договору встановлено, що покупець здійснює оплату на умовах:

- 100% попередньої оплати за товар у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника;

- по факту поставки товару шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом трьох банківських днів з дня отримання товару (підписання видаткової накладної на товар, товаротранспортної накладної або акту прийому-передачі товару).

Згідно з пунктом 8.1. договору, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 30.12.2013 року, цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє по 31 грудня 2014 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання.

На виконання умов договору позивачем був переданий товар відповідачеві на загальну суму 25 850,00 грн., що підтверджується належним чином оформленими наступними видатковими накладними:

- № 481 від 29.08.2014 року на суму 2 500,00 грн.;

- № 547 від 30.09.2014 року на суму 3 550,00 грн.;

- № 519 від 31.10.2014 року на суму 19 800,00 грн. (а.с. 16 - 18 том 1).

На час звернення позивача з позовом до суду - 09.04.2015 року (а.с. 37 том 1) відповідач за поставлений товар повністю не розрахувався, що і є причиною виникнення спору.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

За частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пунктом 3.2. договору оплата за товар, поставлений за видатковими накладними, мала бути здійснена у наступний строк:

- № 481 від 29.08.2014 року на суму 2 500,00 грн. - до 04.09.2014 року;

- № 547 від 30.09.2014 року на суму 3 550,00 грн. - до 04.10.2014 року;

- № 519 від 31.10.2014 року на суму 19 800,00 грн. - до 06.11.2014 року.

Відповідно до платіжного доручення № 5480 від 25.03.2015 року, тобто до звернення позивача з позовом до суду, відповідачем була частково сплачена заборгованість у сумі 5850,00 грн. Зазначена грошова операція банком була проведена 26.03.2015 року (а.с. 28 том 1).

Отже, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у сумі 5 850,00 грн. заявлені безпідставно і задоволенню не підлягають.

Під час судового провадження у справі залишок заборгованості у сумі 20 000,00 грн. був повністю сплачений відповідачем за рахунок здійснення наступних платежів: 10 000,00 грн. - 15.04.2015 року, 5 000,00 грн. - 21.04.2015 року, 5 000,00 грн. - 21.04.2015 року, що підтверджується оригіналом акту звіряння розрахунків за період з 01.01.2015 року по 05.05.2015 року, який підписаний та скріплений печатками сторін (а.с. 66 том 1).

З огляду на викладене предмет спору в частині стягнення з відповідача заборгованості у сумі 20 000,00 грн. відсутній, а тому судове провадження підлягає припиненню відповідно до вимог пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

За частиною другою статті 80 цього Кодексу у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 6.1. договору у випадку прострочення оплати товару покупець зобов'язаний сплатити постачальникові пеню в розмірі 0,5% від неоплаченої суми за кожний день прострочення, а за прострочення більш ніж 30 календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від простроченої суми.

Сторони домовилися збільшити строк позовної давності за вимогами про стягнення пені та інших штрафних санкцій до трьох років з дня прострочення. Пеня нараховується за увесь час прострочення до повного погашення заборгованості (п. 6.4. договору).

Заявлена позивачем до стягнення пеня нарахована за загальний період з 04.09.2014 року по 31.03.2015 року із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення у загальній сумі 3 893,73 грн.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку пені встановлено, що він здійснений невірно, а тому заявлена до стягнення пеня підлягає зменшенню, оскільки позивачем не врахована часткова оплата 26.03.2015 року у сумі 5 850,00 грн.

Відтак пеня підлягає перерахунку і з урахуванням меж позовних вимог, передбачених статтею 83 Господарського процесуального кодексу України, буде складати 3 836,54 грн.:

1) за накладною № 481 від 29.08.2014 року на суму 2 500,00 грн. (з урахуванням оплати 2 500,00 грн. - 26.03.2015 року):

- за період з 04.09.2014 року по 25.03.2015 року із заборгованості на суму 2 500,00 грн. - 442,74 грн.;

2) за накладною № 547 від 30.09.2014 року на суму 3 550,00 грн. (з урахуванням оплати 3 350,00 грн. - 26.03.2015 року):

- за період з 06.10.2014 року по 12.11.2014 року із заборгованості на суму 3 550,00 грн. - 92,40 грн.;

- за період з 13.11.2014 року по 25.03.2015 року із заборгованості на суму 3 500,00 грн. - 452,03 грн.;

- за період з 26.03.2015 року по 31.03.2015 року із заборгованості на суму 200,00 грн. - 1,97 грн.;

3) за накладною № 519 від 31.10.2014 року на суму 19 800,00 грн.:

- за період з 06.11.2014 року по 31.03.2015 року із заборгованості на суму 19 800,00 грн. - 2 847,40 грн.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку штрафу, заявленого до стягнення у сумі 1 809,05 грн., встановлено, що він не перевищує 1 809,50 грн., можливих до стягнення за умовами пункту 6.1. договору (25850 х 7% : 100% = 1809,50), а тому позовні вимоги у цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 6.3. договору сторони встановили, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36 відсотків річних від простроченої суми за кожен день прострочення.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних встановлено, що вони здійснені невірно, а тому заявлені до стягнення інфляційні втрати та 3% річних підлягають зменшенню з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

За змістом пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Зазначене позивачем не враховано.

Також невірно визначено початок періоду, за який належать до стягнення 3% річних та інфляційні втрати, а саме не врахована часткова оплата 26.03.2015 року у сумі 5 850,00 грн.

За результатом перерахунку, з урахуванням меж позовних вимог, 3% річних та інфляційні втрати становлять:

1) за накладною № 481 від 29.08.2014 року на суму 2 500,00 грн. (з урахуванням віднесення на погашення 2500,00 грн. із 5 850,00 грн., сплачених 26.03.2015 року):

36% річних за період з 04.09.2014 року по 25.03.2015 року із заборгованості на суму 2500,00 грн. - 500,55 грн.;

- інфляційні втрати за жовтень 2014 року - лютий 2015 року- 417,01 грн.;

2) за накладною № 547 від 30.09.2014 року на суму 3 550,00 грн. (з урахуванням віднесення на погашення 3 350,00 грн. із 5 850,00 грн., сплачених 26.03.2015 року):

36 % річних:

- за період з 06.10.2014 року по 25.03.2015 року із заборгованості у сумі 3 550,00 грн. - 598,73 грн.;

- за період з 26.03.2015 року по 31.03.2015 року із заборгованості у сумі 200,00 грн. - 1,18 грн.;

інфляційні втрати за листопад 2014 року - лютий 2015 року - 495,08 грн.;

3) за накладною № 519 від 31.10.2014 року на суму 19 800,00 грн.:

36% річних за період з 06.11.2014 року по 31.03.2015 року із заборгованості на суму 19800,00 грн. - 2 851,20 грн.;

інфляційні втрати за грудень 2014 року - лютий 2015 року - 2 340,60 грн.

Усього: 36% річних - 3 951,66 грн., інфляційні втрати - 3 252,69 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у загальній сумі 12 849,94 грн., з яких: 3 836,54 грн. - пеня, 1 809,05 грн. - штраф, 3 951,66 грн. - 36% річних, 3 252,69 грн. - інфляційні втрати.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у сумі 1 523,50 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог з урахуванням обгрунтовано заявленого до стягнення основного боргу у сумі 20 000,00 грн.

Заявлені позивачем до стягнення з відповідача витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката у сумі 1 000,00 грн. задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката, входять до складу судових витрат.

Згідно з частиною п'ятою 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 року передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 Господарського процесуального кодексу України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

На підтвердження понесених витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката у межах цієї справи, позивач надав: договір про надання правової (юридичної) допомоги № 15-10/01 від 15.10.2012 року з додатковою угодою № 6 від 10.11.2014 року; свідоцтво про реєстрацію адвокатського об'єднання № 629 від 06.10.2009 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2612 від 27.08.2012 року; ордер ДП № 00007 від 31.03.2015 року; платіжне доручення № 36 від 20.03.2015 року про сплату 10 000 грн. (а.с. 12, 30 - 36 том 1).

При цьому ні позивач, ані його представник у судовому засіданні не надали двостороннього акту здачі-приймання наданих адвокатських послуг, який є належним та допустимим доказом як надання так і отримання адвокатських послуг.

Відповідно до частини другої статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката у сумі 1 000,00 грн. задоволенню не підлягає.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Вищого господарського суду України, викладеній у постанові від 17.10.2012 року у справі № 40/5005/16338/2011.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, пунктом 1-1 частини першої статті 80, статтями 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Сармат" (53700, Дніпропетровська область, Широківський район, смт. Широке, вул. Леніна, буд. 114, ідентифікаційний код 31037360) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) пеню у сумі 3 836,54 грн., штраф у сумі 1 809,05 грн., 36% річних у сумі 3 951,66 грн., інфляційні втрати у сумі 3 252,69 грн., судовий збір у сумі 1 523,50 грн.

Припинити провадження у справі в частині стягнення заборгованості у сумі 20 000,00 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

В частині стягнення витрат на послуги адвоката у сумі 1 000,00 грн. відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.06.2015 року.

Суддя І.І. Колісник