РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2015Справа №910/5927/15-г

За позовомПублічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
до1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" 2) Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-поліс"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідачаПублічне акціонерне товариство "Криворізький турбінний завод "Констар"
провизнання недійсним Договору відступлення права вимоги №2107 від 21.07.2014 р.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Івасів Ю.Ю. - провідний юрисконсульт; Петровська-Караченцева Л.Г. - адвокат;
від відповідача 1:Тарнавська О.В. - заступник начальника юридичного відділу;
від відповідача 2:не з'явився;
від третьої особи:не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (надалі - ПАТ "Укрсоцбанк") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" (надалі - ТОВ "Енерготехпром"), Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-поліс" (надалі - ПрАТ "СК "Мега-поліс") про визнання недійсним з моменту укладення Договору відступлення права вимоги №2107 від 21.07.2014 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Договір відступлення права вимоги №2107 від 21.07.2014 р. укладений між ТОВ "Енерготехпром" та ПрАТ "СК "Мега-поліс" з порушенням ст.ст. 2, 31 Закону України "Про страхування", тобто з недотриманням ст. 203 Цивільного кодексу України, що відповідно до приписів ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним. При цьому, позивач просив врахувати, що останній хоч і не є стороною оспорюваного правочину, проте є заінтересованою особою контексті ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України, оскільки укладення спірного правочину спрямовано на невиконання кредиторських вимог позивача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.03.2015 р. порушено провадження у справі №910/5927/15-г, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Публічне акціонерне товариство "Криворізький турбінний завод "Констар" (надалі - ПАТ "КТЗ "Констар"), розгляд справи призначено на 03.04.2015 р.

02.04.2015 р. відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 13.03.2015 р. через загальний відділ суду було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Крім того, відповідачем було подано відзив на позовну заяву згідно змісту якого проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в їх задоволенні.

02.04.2015 р. третьою особою через загальний відділ суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

03.04.2015 р. представником позивача через загальний відділ суду було подано додаткові письмові пояснення по справі.

Судове засідання призначене на 03.04.2015 р. не відбулось, у зв'язку із перебуванням судді Підченка Ю.О. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.04.2015 р. у зв'язку із виходом судді Підченка Ю.О. з лікарняного, розгляд справи призначено на 24.04.2015 р.

24.04.2015 р. третьою особою через загальний відділ суду було подано пояснення на позовну заяву згідно із змістом яких проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Представник позивача в судове засідання 24.04.2015 р. з'явився, позовні вимоги підтримав та надав усні пояснення по справі.

Представник відповідача 1 в судове засідання 24.04.2015 р. з'явився, подав доповнення до відзиву на позовну заяву, проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача 2 в судове засідання 24.04.2015 р. з'явився, подав відзив на позовну заяву згідно змісту якого проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи в судове засідання 24.04.2015 р. з'явився, проти позовних вимог заперечував та просив залишити їх без задоволення.

В судовому засіданні 24.04.2015 р. судом, з метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву на 12.05.2015 р.

06.05.2015 р. представником позивача через загальний відділ суду було подано додаткові письмові пояснення по справі.

12.05.2015 р. відповідачем 1 через загальний відділ суду було подано доповнення до відзиву на позовну заяву.

12.05.2015 р. представником відповідача 2 через загальний відділ суду було подано додаткові письмові пояснення по справі.

Представник позивача в судове засідання 12.05.2015 р. з'явився, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та поданих письмових поясненнях, при цьому подав клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів.

Представники відповідачів в судове засідання 12.05.2015 р. з'явились, проти позовних вимог заперечили в повному обсязі.

Представник третьої особи, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 12.05.2015 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2015 р. у зв'язку із неявкою третьої особи та необхідністю витребування додаткових доказів, розгляд справи відкладено на 22.05.2015 р.

19.05.2015 р. представником відповідача 2 через загальний відділ суду було подано додаткові письмові пояснення згідно змісту яких просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

20.05.2015 р. відповідачем 1 на виконання вимог ухвали суду від 12.05.2015 р. через загальний відділ суду було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

21.05.2015 р. представником позивача через загальний відділ суду було подано додаткові письмові пояснення згідно змісту яких позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представники позивача в судове засідання 22.05.2015 р. з'явились, вимоги ухвал суду виконали, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача 1 в судове засідання 22.05.2015 р. з'явився, вимоги ухвал суду виконав, проти позовних вимог заперечує та просить залишити їх без задоволення.

Представники відповідача 2 та третьої особи, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання 22.05.2015 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача 2 та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 22.05.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.07.2014 р. між ТОВ "Енерготехпром" (кредитор) та ПрАТ "СК "Мега-поліс" (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги №2107, відповідно до п. 2.1 якого кредитор зобов'язався відступити (передати) новому кредитору за цим договором право вимоги до боржника, а новий кредитор зобов'язався сплатити кредитору грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, яка визначена в п. 3.9 договору, та набути означене право вимоги за договором оренди нежитлового приміщення.

В статті 1 Договору визначено, що слід розуміти під договором оренди, а саме договір оренди нежитлового приміщення №4-78у від 15.05.2010 р., укладений між первісним кредитором (орендодавець за договором оренди нежитлового приміщення) та боржником (орендар за договором оренди нежитлового приміщення), згідно якого орендодавець зобов'язався передати в тимчасове платне користування без права передачі в суборенду нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, провулок Рильський, 6, розташованого на четвертому поверсі будівлі, загальною площею 37,5 кв.м. орендарю, а орендар зобов'язався прийняти та щомісячно оплатити орендну плату згідно виставлених рахунків та актів про надання послуг по оренді приміщення.

Відповідно до п. 2.2 Договору загальний розмір заборгованості боржника, право вимоги якої відступається згідно цього договору становить 422 043,10 грн.

У пункті 5.1 Договору визначено, що новий кредитор гарантує, що він є юридичною особою, яка належним чином створена та існує за законодавством України і має необхідну правоздатність для укладення та виконання положень цього договору; має право укладати цей договір і виконувати свої зобов'язання по ньому та має усі необхідні для цього повноваження від співвласників (учасників, акціонерів) уразі необхідності їх надання, будь-яких інших третіх осіб і відсутні будь-які інші законодавчі, договірні обставини, що обмежують його право укласти і виконати цей договір та те, що він ознайомлений зі всіма пунктами цього договору, повністю з ними згоден та підтверджує те, що вони відповідають його волевиявленню.

Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ "Укрсоцбанк" посилається на те, що оспорюваний правочин було укладено з порушенням норм чинного законодавства України, зокрема, положень Закону України "Про страхування", оскільки відповідач 2, як страхова компанія, за твердженнями позивача, має обмежену цивільну дієздатність.

Позивач зазначив, що оспорюваний правочин порушує його права як кредитора у справі про банкрутство ПАТ "КТЗ "Констар" з огляду на те, що відповідач 2 та ПАТ "КТЗ "Констар" є пов'язаними підприємствами - з 2006 р. наглядову раду третьої особи очолював Перелома Сергій Віталійович, він же з 05.09.2007 р. був членом наглядової ради відповідача 2. Таким чином, право вимоги за оспорюваним договором було передано підприємству, яке є підконтрольне голові наглядової ради ПАТ "КТЗ "Констар". Зазначені дії спрямовані на створення підконтрольного боржнику комітету кредиторів, усунення реальних кредиторів від процесу прийняття рішень в справі про банкрутство третьої особи і завдання таким чином шкоди кредиторам та, зокрема, порушенню прав ПАТ "Укрсоцбанк".

З огляду на наведене, позивач просить господарський суд міста Києва визнати недійсним Договір відступлення права вимоги №2107 від 21.07.2014 р., укладений між ТОВ "Енерготехпром" та ПрАТ "СК "Мега-поліс".

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Як передбачено ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно із ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Даний припис викладено в ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 215 вказаного кодексу закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин, що зазначено в абз. 4 пп. 2.1 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

За змістом ст. 2 Закону України "Про страхування" предметом безпосередньої діяльності страховика може бути лише страхування, перестрахування і фінансова діяльність, пов'язана з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням.

Водночас, ст. 6 Господарського кодексу України визначає загальні принципи господарювання, якими є свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, а згідно зі ст. 43 зазначеного кодексу підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Оспорюваний правочин є Договором відступлення права вимоги, який регулюється нормами ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України і не є фінансовою послугою, не є предметом безпосередньої фінансової діяльності страховика, обмеження щодо здійснення якої визначено ст. 2 Закону України "Про страхування". Також договір про відступлення права вимоги не містить жодних ознак кредитної діяльності, забороненої ст. 31 Закону України "Про страхування".

Отже, чинне законодавство не містить заборон чи обмежень щодо укладення відповідачем-2 спірного Договору про відступлення права вимоги.

За таких обставин, суд вважає безпідставними посилання позивача на положення Закону України "Про страхування".

Також суд не погоджується з твердженнями позивача стосовно обмеження його прав, як кредитора ПАТ "КТЗ "Констар", в силу того, що Договір відступлення права вимоги було укладено між відповідачем-1 та відповідачем-2 21.07.2014 р1, а справа про банкрутство ПАТ "КТЗ "Констар" була порушена господарським судом Дніпропетровської області 12.08.2014 р., у зв'язку з чим, укладення спірного правочину не порушувало права позивача, як кредитора третьої особи.

Заборгованість ПАТ "КТЗ "Констар", право стягнення якої відступалось за Договором відступлення права вимоги існувала тривалий час і факт її наявності визнано господарським судом Дніпропетровської області. Укладеним договором не змінювався розмір заборгованості третьої особи, а лише змінено особу кредитора.

При цьому, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2014 р. у справі №904/5722/14 визнано грошові вимоги відповідача-2 до третьої особи на суму 3 160 167,62 грн., з яких 422 043,10 грн. вимоги, які ґрунтуються на оспорюваному Договорі.

Посилання позивача на те, що право вимоги за оспорюваним Договором було передано підприємству, яке підконтрольне голові наглядової ради ПАТ "КТЗ "Констар" є припущеннями позивача, які не підтверджені належними та допустимими доказами у справі №910/5927/15-г.

Також, суд вважає безпідставними посилання ПАТ "Укрсоцбанк" на п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, які викладені у додаткових поясненнях №08.42-186/85-1125 від 02.04.2015 р. та №08.42-186/8503 від 06.05.2015 р., суд в силу наступного.

Так, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення, визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Однак, передбачене право господарського суду визнати недійсним повністю чи в певній частині відбувається в тому випадку, коли визнання недійсним договору не є предметом позову, тобто позовна вимога не полягає у визнанні договору недійсним. Договір повинен бути лише пов'язаним із предметом спору, тобто позовна вимога ґрунтується на договорі, що його суд може визнати недійсним з власної ініціативи.

Наразі, предметом спору у даній справі є визнання Договору відступлення права вимоги №2107 від 21.07.2014 р. недійсним, що виключає можливість застосування п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Між тим, судом враховано норми ст. 204 Цивільного кодексу України якою встановлена презумпція правомірності правочину.

Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою, шостою ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Не додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статі 203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довів та не надав суду жодних доказів, які підтверджують, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України, тобто не довів підстави, в силу яких спірний договір має бути визнаний недійсним.

З огляду на наведене, підстави для задоволення позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк" відсутні.

Судові витрати згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 27.05.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко