ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р.Справа № 916/1752/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.

Суддів: Шевченка В.В., Головея В.М.,

при секретарі судового засідання Ляшенко М.І.,

за участю представників сторін:

Від відповідача - Теплицький М.І., довіреність № б/н, дата видачі : 25.07.14;

Директор ПП "Картес" - Заінчковський С.В., рішення дата видачі : 10.11.04;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Артек-Союз»

на рішення господарського суду Одеської області від 25 березня 2015 року

по справі № 916/1752/14

за позовом Приватного підприємства «Картес»

до Приватного підприємства «Артек-Союз»

про стягнення 220 159 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Картес» звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Приватного підприємства «Артек-Союз» 220 159 грн. заборгованості за отриману продукцію за договором поставки №1 від 15.11.2007 року.

Рішенням господарського суду Одеської області від 25 березня 2015 року по справі № 916/1752/14 (колегія суддів у складі головуючого судді Щавинської Ю.М., суддів Літвінова С.В., Демешина О.А.) позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства "Артек-Союз" на користь Приватного підприємства "Картес" суму основного боргу у розмірі 220 158 грн. 20 коп. та 4 403 грн. 16 коп. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заборгованість у розмірі 220 158,2 грн. повністю підтверджується матеріалами справи та вимоги про її стягнення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а у решті позову слід відмовити.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції призначалась судово-економічна експертиза щодо документального підтвердження існування заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 220 159 грн., за результатами якої експерту не надається за можливе документально обґрунтовано підтвердити чи спростувати заборгованість, заявлену в позовних вимогам ПП «Картес», за поставлений товар підприємству ПП «Артек-Союз» за період з 2007 року по 2012 рік в сумі 220159 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне підприємство «Артек-Союз» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що судом прийняті до уваги накладні, які не містять доказів отримання відповідачем товару, а отже є неналежними доказами наявності заборгованості; також судом першої інстанції зазначено, що заборгованість рахується на бухгалтерському обліку відповідача, хоча таких доказів у справі немає.

Апелянт звертав увагу на численні розбіжності висновків суду з наявними матеріалами справи, як-то: в актах звірки взаєморозрахунків не враховані декілька накладних, в платіжних дорученнях немає посилання на те, які саме накладні оплачувались, тому неможливо вважати конкретні накладні оплаченими.

Також скаржник зауважує, що оборотно-сальдові відомості рахунку 281 та рахунку 631 позивачем не були надані суду та експерту, і дослідження проводилось без співставлення наданих первісних документів за регістрами бухобліку, а дані наданого первісного обліку не співпадають з даними первинних документів.

Скаржник заявляє, що надані позивачем докази постачання товару свідчать про загальний об'єм постачання лише на суму 22 995 718,18 грн. ( 23 142 401,13 грн. за мінусом неналежно оформлених накладних, що не мають підпису позивача про отримання товару на суму 146 682,95 грн.); сума оплаченого товару складає 22 941 396,40 грн.; сума повернутого товару складає 84513,88 грн., таким чином існує переплата в сумі 35 561,54 грн., на думку скаржника.

В судових засіданнях представник відповідача наполягав на задоволенні апеляційної скарги та підтримував її в повному обсязі.

Представник позивача надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, з мотивів, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 15.11.2007 року між Приватним підприємством "Картес" (Постачальник) та Приватним підприємством "Артек-Союз" (Покупець) було укладено договір поставки № 1, відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити на умовах діючого договору продукти харчування. Детальний перелік, кількість, найменування товару вказуються в видаткових накладних (т.1 а.с.24).

Відповідно до п. 2.1 договору, ціни на товар вказуються в накладних, які невід'ємною частиною договору. У випадку, якщо перевезення товару Покупцю здійснюється Поставником, то ціна на товар включає в себе транспортні витрати.

Відповідно до п.2.2 договору, орієнтовна загальна вартість договору - згідно видаткових накладних.

Згідно п. 2.3 договору оплата товару здійснюється на умовах відстрочки платежу на 21 календарний день з моменту поставки товару.

Пунктом 2.5 договору, у випадку різкого підвищення цін на даний товар (більше ніж на 1% з моменту передачі товару Покупцю) Постачальник має право в односторонньому порядку з попереднім повідомленням Покупця провести переоцінку поставленого, але неоплаченого товару. У випадку зміни ціни на товар, поставлений з відстрочкою платежу, Постачальник має право провести переоцінку товару (як в сторону зменшення, так і в сторону збільшення), надавши Покупцю відповідні коректуючі накладні.

Пунктом 4.2 договору сторони погодили, що приймання товару здійснюється сумісно представниками Постачальника та Покупця або на складі Постачальника, або на складі Покупця з дотриманням усіх умов діючого законодавства. Товар вважається поставленим з моменту підписання накладних уповноваженими представниками сторін.

Як заявлено позивачем в додаткових поясненнях (т.1. а.с. 106) та наданих позивачем карток по контрагенту ПП «Артек Союз» з 01.12.07 р. по 31.12.14 р. (т.11 а.с. 48-59), на виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 23 246 069,28 грн., в підтвердження чого посилався на видаткові накладні, які містяться в матеріалах справи.

Разом з тим, за твердженням позивача, відповідач свої зобов'язання за договором в частині повної та своєчасної оплати товару виконав частково, сплативши вартість товару на суму 22 941 396,4 грн. та частково повернувши товар на загальну суму 84 513,88 грн., внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 220 159 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи про те, що позивач поставив товар на суму 23 142 401,13 грн., однак відповідач оплатив поставлений товар на суму 22 941 396,40 грн., повернув товар на суму 84 513,88 грн. При цьому, апелянт заперечував проти поставки товару на суму 152 052,39 грн. із заявлених позовних вимог, з посиланням на неналежне оформлення видаткових накладних, а саме відсутність печатки на спірних видаткових накладних та підписи невідомих осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Аналогічні положення містяться в ч. 1, ч. 7 ст. 193 ГК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проаналізувавши норми діючого законодавства України та матеріали справи, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов про стягнення коштів з відповідача, суд першої інстанції не прийняв до уваги заперечення відповідача стосовно неналежного оформлення видаткових накладних за 2007-2008 роки, оскільки поставки по вищевказаним накладним в повному обсязі враховувались по бухгалтерському обліку і відповідача, і позивача, що було встановлено при проведенні експертизи, а також відображено у актах звірки взаєморозрахунків, складеного сторонами станом на 31.12.2008 року та оплачувалися в подальшому відповідачем.

Судова колегія не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки, оскільки дані бухгалтерського обліку містять протирічливі відомості.

По-перше, відповідно до висновку №4091/4092 судово-економічної експертизи від 19.12.2014 року, проведенням дослідженням наданих первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку не надається за можливе документально обґрунтовано підтвердити чи спростувати заборгованість, заявлену в позовних вимогам ПП «Картес», за поставлений товар підприємству ПП «Артек-Союз» за період з 2007 року по 2012 рік в сумі 220159 грн.(т.11 а.с.10-25).

Експертом зазначено, що оскільки на дослідження надані оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 ПП «Артек-Союз» за 2008-2012 роки, видаткові накладні, накладні на повернення, банківські виписки, але не надана оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 ПП «Картес» та видаткові накладні в повному обсязі, не надається за можливе співпоставити дані по заборгованості встановлені проведеним дослідженням.

Тому, як зазначив експерт, не надається за можливе підтвердити або спростувати відображену в позовній заяві суму заборгованості ПП «Артек-Союз» перед ПП «Картес» у розмірі 220 159,00 грн. за період з 2007 року по 2012 рік (т.11 а.с.16).

Разом з тим, з наданого відповідачем журналу-ордеру та відомостей по рахунку 631 за 2008 р. вбачається, що номери накладних у вказаній відомості не співпадають з накладними, наявними в матеріалах справи (т.10 а.с.68-77), та співставити дані накладних не вбачається можливим.

Крім того, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що відомості, надані ДПІ не містять відомостей про податковий кредит ПП «Артек-Союз» по кожному факту поставки, та не підтверджують конкретні поставки та їх загальний обсяг.

Водночас, судова колегія звертає увагу на те, що видаткові накладні, які є первинними бухгалтерськими документами, підтверджуючими факт здійснення господарських операцій, містять підпис не встановленої особи, відсутнє прізвище та ініціали особи, що отримала товар, а підпис на накладній в графі «Отримав» не дає змоги ідентифікувати власника підпису, деякі накладні не містять відбитків печатки відповідача. При цьому, жодної довіреності на отримання відповідачем будь-якого товару, матеріали справи не містять.

Зокрема, не відповідають вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» накладні №002988 від 15.12.2007р., №002989 від 15.12.07р., №005525 від 18.12.07р., №003019 від 19.12.07р., №003035 від 20.12.07р., №3082 від 26.12.07р., №000230 від 14.02.08р., №000231 від 14.02.08р., №000232 від 14.02.08р., №000233 від 14.02.08р., №000234 від 14.02.08р., №000235 від 14.02.08р., №000236 від 14.02.08р., №000237 від 14.02.08р., №000238 від 14.02.08р., №000239 від 14.02.08р., №000240 від 14.02.08р., №000242 від 14.02.08р., №000241 від 14.02.08р., №000242 від 14.02.08р., №000243 від 14.02.08р., №000244 від 14.02.08р., №000245 від 14.02.08р., №000249 від 20.02.08р., №000456 від 24.03.08р., №000145 від 08.04.08р., №000627 від 16.04.08р., №000952 від 09.06.08р., №01243 від 05.08.08р., на загальну суму 152 798,33 грн.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 цього Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Також згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1994 року, господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто, перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів (пункти 2.4 та 2.15 вказаного Положення).

Пунктом 2.5 зазначеного Положення встановлено, що повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Таким чином, судова колегія доходить до висновку про відсутність ґрунтовних підстав для прийняття вищевказаних накладних в якості доказів поставки товару, оскільки вони оформлені неналежним чином та не відповідають вимогам ст.32-34 ГПК України.

Судова колегія вважає обґрунтованою критичну оцінку висновку експерта судом першої інстанції, з посиланням на невідповідність суми поставленого товару матеріалам справи.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що експертом неправильно зазначені суми по накладним №№ РНФ-000001 від 12.01.2009 року; № РНФ-000002 від 12.01.2009 року на; № РНФ-003812 від 27.11.2010 року, а також взагалі не врахована накладна № РНФ-000510 від 24.02.2011 року на суму 25 244,99 грн., неправильно зазначена сума по платіжному дорученню №3427 від 22.12.2008 року (т.2 а.с.231), а також взагалі не врахована сума оплати 50000 грн..

Разом з тим, всупереч вимогам чинного законодавства, матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів на підтвердження факту передачі товару відповідачеві та довіреностей, виданих представникові ПП «Артек-Союз» на отримання товарно-матеріальних цінностей від позивача.

При цьому, на думку судової колегії, суд першої інстанції безпідставно прийняв в якості підтвердження суми заборгованості акти звірки взаєморозрахунків (т.1 а.с.108-111), оскільки приписи Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" дають визначення первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції, до кола яких не відносяться акти звірки взаєморозрахунків.

Отже, чинним законодавством акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку, а у розумінні ст.ст. 9,10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості, та фіксує стан розрахунків між сторонами, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін підтверджуються первинними документами -договором, накладними, рахунками тощо.

Аналогічної правової позиції притримується Вищий господарський суд України у постановах від 16 грудня 2010 р. у справі № 17/717, від 25 липня 2012 р. по справі № 29/262.

Отже, враховуючи викладене, судова колегія вважає недоведеними позовні вимоги ПП «Картес», з огляду на те, що видаткові накладні не відповідають вимогам оформлення первинних документів, підтверджуючих факт поставки, регістри бухгалтерського обліку також містять недостовірні, протирічливі дані.

Крім того, судова колегія вважає необґрунтованим нарахування заборгованості у розмірі 220 159 грн. не на підставі конкретних неоплачених накладних, а наростаючим підсумком, адже, як було зазначено вище, через невідповідність видаткових накладних вимогам оформлення документів, неможливо встановити точну суму заборгованості за поставлений товар.

Таким чином, колегія суддів вважає позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, а висновки суду першої інстанції - передчасними та помилковими.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки доводи апеляційної скарги обґрунтовані, а висновки суду першої інстанції передчасні та не відповідають обставинам справи, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення господарського суду Одеської області від 25 березня 2015 року по справі № 916/1752/14, та відмову в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Картес» до Приватного підприємства «Артек-Союз» про стягнення 220 159 грн.

Керуючись ст.99, п.2 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Артек-Союз» задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 25 березня 2015 року по справі № 916/1752/14 скасувати.

В задоволенні позову Приватного підприємства «Картес» до Приватного підприємства «Артек-Союз» про стягнення заборгованості в розмірі 220 159 грн. відмовити.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписаний 08.06.2015 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.В. Шевченко

Суддя В.М. Головей