Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" червня 2015 р. Справа № 906/603/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників відповідача: Ястремського О.В., дов. №2 від 12.01.2015р.;

Чудновець В.І.- дов. № 1 від 16.01.2013р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люцина"

про зобов'язання здійснити передачу орендованого майна та підписати акт повернення

В порядку ст. 81-1 ГПК України запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Позивачем подано позов про зобов'язання відповідача здійснити передачу орендованого майна в нежитловому приміщенні у АДРЕСА_1, підписавши акти повернення магазину продовольчих та непродовольчих товарів, аптеки та кафе згідно Додатків №1 та №2 до договору оренди нежитлового приміщення від 19.06.2008р. в триденний строк з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Ухвалою господарського суду від 23.04.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 14.05.2015р.

В судовому засіданні від 14.05.2015р., в порядку ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 19.05.2015р.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 19.05.2015р. розгляд справи відкладено до 03.06.2015р.

Позивач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

02.06.2015р. на адресу суду повернулась ухвала від 19.05.2015р., яка направлялась на адресу позивача, з відміткою поштового відділення про неможливість вручення поштового відправлення у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с.93-95).

25.05.2015р. ФОП ОСОБА_3 до загального відділу господарського суду Житомирської області було подано заяву про надання матеріалів справи № 906/603/15 для ознайомлення та отримання фотокопій.

26.05.2015р. ФОП ОСОБА_3 ознайомився з матеріалами справи та отримав фотокопії усіх аркушів справи, про що зробив відповідну відмітку на поданій заяві (а.с.72). Серед матеріалів справи була й ухвала господарського суду Житомирської області від 19.05.2015р. про відкладення розгляду справи на 03.06.2015р.

Таким чином, позивач своєчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представники відповідача проти позову заперечили, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 13.05.2015р. та доповненнях до відзиву від 29.05.2015р. (а.с 45-46, 75-76).

Заявлено про застосування судом при вирішенні спору наслідків спливу позовної давності .

В процесі розгляду справи оглядались матеріали господарських справ:

№ 20/5007/120/11 за позовом ФОП ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люцина" про стягнення 652440,00грн. заборгованості та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Люцина" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про визнання договору оренди нежитлової будівлі від 19.06.08р. недійсним;

№ 906/191/13-г за позовом ТОВ "Люцина" до ФОП ОСОБА_3 про визнання договору оренди нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 від 19.06.2008р. фіктивним;

№ 96/1477/13 за позовом ФОП ОСОБА_3 до ТОВ "Люцина" про усунення перешкод в користуванні власним майном шляхом звільнення приміщень власника від неправомірного перебування у них майна інших осіб

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

19.06.2008р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Люцина" (орендар, відповідач) укладено договір оренди нежитлового приміщення (а.с. 11-16).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 12.01.2012р. по справі № 20/5007/120/11 за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люцина" про стягнення 652440,00 грн. та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Люцина" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про визнання договору оренди нежитлової будівлі від 19.06.08р. недійсним у задоволені зустрічного позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду від 20.09.2012 у справі №20/5007/120/11 рішення господарського суду Житомирської області від 12.01.2012 в частині вирішення спору за зустрічним позовом залишено без змін.

Тобто, договір оренди від 19.06.2008 р. є дійсним і його умови підлягають виконанню сторонами.

За умовами п.п. 1.1., 1.2 Договору, орендодавець надає, а орендар отримує у тимчасове платне користування приміщення для здійснення господарської діяльності. Приміщення, передане в оренду орендареві за даним договором, належить орендодавцю на праві власності.

Відповідно до п. 3.1. Договору, строк оренди за останнім встановлюється з дня підписання сторонами Акту передачі та приймання приміщення (форма якого викладена у "Додатку № 2 до цього Договору") та до дати закінчення і становить 2 роки 11 місяці 20 днів без нотаріального посвідчення та з обов'язковим підписанням та нотаріальним посвідченням даного договору за один календарний місяць до дати закінчення його дії строком на 49 років.

За умовами п. 5.1. Договору, орендодавець передає приміщення орендарю у триденний строк з дня укладення цього Договору за Актом передачі та приймання приміщення.

19.06.2008 сторонами підписано Акт передачі та приймання приміщення (а.с. 17) згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає 19.06.2008 року у строкове платне користування будівлю багатофункціонального комплексу літ. "А", що складається з приміщення магазину продовольчих та непродовольчих товарів, кафе, аптеки, перукарні, фізкультурно-оздоровчого призначення та дозвілля, загальною площею 1073,20 м.кв., що розташований в АДРЕСА_1.

У додаткових примітках вказано, що в оренду приймається магазин продовольчих та непродовольчих товарів, кафе, аптека. Фітнес-центр (2 поверх будівлі) використовується власником ОСОБА_3 за призначенням.

Згідно п.п. 7.2 п.7 Договору, орендар зобов'язався, зокрема, припинити господарську діяльність та, у разі необхідності, звільнити приміщення від майна, що належить орендарю впродовж одного місяця від дня отримання письмового повідомлення орендодавця про припинення договору; у разі припинення дії цього Договору звільнити приміщення та передати його представникам орендодавця у строк, визначений у цьому Договорі.

Згідно п. 8.1 Договору, приміщення повертається орендарем орендодавцеві в останній день строку оренди або останній день продовження строку оренди, якщо сторони не укладали додатковий договір про нове продовження строку оренди.

За умовами п. 8.3 Договору, сторони при поверненні приміщення складають та підписують акт передачі та приймання приміщення за зразком, встановленим у додатку до цього договору.

02.10.2013р. ФОП ОСОБА_3 на адресу відповідача була направлена претензія, в якій позивач, зокрема, заявляв вимогу про складання акту передачі - приймання приміщення за зразком, встановленим в договорі оренди від 19.06.2008р. (а.с. 23-24).

Зважаючи на те, що договір оренди закінчив свою дію 08.06.2011, однак приміщення орендарем у вказані строки не було повернуто за актом приймання-передачі, позивач звернувся з позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідач проти позовних вимог заперечив. Вважає, що у справі №906/1477/13, фактично вирішено спір між сторонами стосовно процедури повернення орендованого за Договором приміщення, тому повторний розгляд такого спору є процесуально неможливим.

Додатково відповідач вказав, що договір оренди від 19.06.2008 року є по суті фіктивним, оскільки на день його укладання сторони не мали наміру створити правові наслідки, які в ньому обумовлені. При укладені договору ФОП ОСОБА_3 не мав наміру в дійсності здавати приміщення ТОВ "Люцина" чи будь-якій іншій юридичній особі, отримувати прибуток від передачі в оренду приміщення, при цьому ніс витрати по утриманню споруди та оплаті комунальних платежів.

Відповідач зазначив, що з боку позивача не надходили пропозиції скласти і підписати акт приймання-передачі приміщення. На пропозицію комісії ТОВ "Люцина" підписати 14.09.2011 р. акт інвентаризації позивач відмовив.

Наголосив, що починаючи з 08.06.2011 р., ТОВ "Люцина" з метою ведення в ньому своєї господарської діяльності об'єкт оренди не використовує .

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 с. 627 ЦК України).

За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди від 19.06.2008р.

Відповідно до п. 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 763 цього ж Кодексу передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з частиною 2 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

При розгляді справи № 906/1477/13 за позовом ФОП ОСОБА_3 до ТОВ "Люцина" про усунення перешкод в користуванні власним майном шляхом звільнення приміщень власника від неправомірного перебування у них майна інших осіб, судом встановлено, що договір оренди від 19.06.2008р. закінчив свою дію після спливу 2 років 11 місяців та 20 днів від дня підписання (19.06.2008р.) акта приймання-передачі, а саме 08.06.2011р., тобто договір оренди є припиненим у зв'язку із закінченням строку, на який був укладений.

Виходячи із заявлених позовних вимог про усунення перешкод у користуванні належними позивачу на праві власності приміщеннями шляхом звільнення останніх від майна ТОВ "Люцина", судом у справі № 906/1477/13 встановлена відсутність доказів на підтвердження факту користування товариством "Люцина" приміщеннями, які були предметом договору оренди від 19.06.2008 р., після закінчення договору оренди.

У відповідності до ч.2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

На підставі ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Пунктом 8.3 сторони визначили, що повернення приміщення сторони оформляють актом передачі та приймання приміщення за зразком, встановленим у додатку до цього договору.

Відсутність підписаного між сторонами акта приймання-передачі (повернення) приміщень станом на день розгляду справи вказує на те, що вимоги позивача є підставними та обґрунтованими.

Разом з тим, суд не погоджується з твердженнями відповідача, що у справі №906/1477/13, вирішено спір між сторонами стосовно процедури повернення орендованого за Договором приміщення.

Так, предметом позову у справі № 906/1477/13 було усунення перешкод у користуванні майном. Предметом позову у даній справі є виконання умов договору оренди в частині передачі приміщення шляхом складання акта приймання-передачі.

Тобто, твердження відповідача щодо вирішення спору між тими ж сторонами , про той же предмет і з тих же підстав не відповідає дійсності.

Відповідно до п. 2.3 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 року № 10, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Як наголошувалось вище, відповідачем у відзиві на позов та його представниками в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування до вимог позивача позовної давності.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами у зобов'язаннях, визначені у главі 19 Кодексу.

Під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Кодексу).

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Кодексу, частина перша якої пов'язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини сьомої статті 261 Кодексу винятки з цього правила можуть бути встановлені законом.

Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "VD MAIS" щодо офіційного тлумачення положень статті 786 Цивільного кодексу України від 03.07.2012р. у справі № 1-20/2012 вказано, що відповідно до частини першої статті 759 Кодексу за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

На стадіях укладення, виконання, зміни, розірвання та припинення договору найму у наймодавця та наймача виникають взаємні зобов'язання, зокрема: обов'язок наймодавця передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму, провадити капітальний ремонт речі, переданої у найм, якщо інше не встановлено договором або законом; обов'язок наймача користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору, а в разі припинення договору найму негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (стаття 765, частина перша статті 773, частина друга статті 776, частина перша статті 785 Кодексу).

Під час вирішення спорів стосовно належного виконання зобов'язань, що випливають із договору найму (оренди), застосовуються положення, встановлені в главі 19 Кодексу, щодо позовної давності та порядку її обчислення.

Таким чином, перебіг строку позовної давності для позивача розпочався з моменту припинення дії договором оренди - 09.06.2011р.

За приписами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про зобов'язання відповідача здійснити передачу орендованого майна та підписати акт повернення лише 22.04.2015р., внаслідок чого пропустив строк позовної давності для звернення до суду, який для нього сплив 09.06.2014р.

За таких обставин, встановивши обґрунтованість вимог позивача, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з підстав спливу позовної давності, про застосування якої заявлено іншою стороною у справі.

Відповідно до статтті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до положень ст.49 ГПК України, судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 08.06.15

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (рек. з повід)

3- відповідачу (рек. з пов.)