ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.05.15р. Справа № 904/1931/15

За позовом Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Миколаєва, пр. Жовтневий, 55-Е, м. Миколаїв, 54018

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банку "Приватбанк", вул.Набережна Перемоги 50, м. Дніпропетровськ, 49094

про стягнення 797,95 грн.

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача не з'явився

від відповідача Крапівцева О.О. - представник за довіреністю № 2443-К-О від 17.07.2014 року

СУТЬ СПОРУ:

Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банку "Приватбанк" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 797,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним: 31.08.2011 року Головним управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надані позивачу відомості про померлих, на підставі яких останнім видано розпорядження №27262/02 від 31.08.2011 року про повернення коштів гр. Очеретяніна С.І. в сумі 799,07 грн. в зв'язку зі смертю одержувача пенсії (дата смерті 27.07.2011 року), однак відповідач повернув лише кошти в сумі 1,12 грн., а сума в розмірі 797,95 грн. не повернута відповідачем без роз'яснень якою особою отримані ці кошти.

Відповідач з позовними вимогами не погоджується (відзив на позовну заяву від 26.03.2015 року) посилаючись на те, що:

- відповідач не є власником коштів, перерахованих позивачем. Банк зобов'язаний зарахувати відповідні суми на особові карткові рахунки одержувачів і за невиконання цього обов'язку банк несе відповідальність, передбачену Порядком і договором, тобто саме одержувачі є власниками коштів, перерахованих позивачем і банк не має права ними розпоряджатись без згоди і розпоряджень власників;

- відповідно до виписки гр. Очеретяніна С.І. 24.08.2011 року з банкомату знято готівку в сумі 800,00 грн., залишок склав 1,12 грн., який і повернуто позивачу 01.09.2011 року, тобто саме відсутність необхідної суми грошових коштів на поточному рахунку померлого пенсіонера на час повідомлення УПФУ позбавляє відповідача можливості повернути ці кошти позивачу;

- позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки позивач дізнався про порушення свого права 16.09.2011 року, тобто повинен був звернутись до суду до 16.09.2014 року.

Ухвалою суду від 15.04.2015 року на підставі ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду спору у справі № 904/1931/15 продовжено терміном на 15 днів, а саме до 26.05.2015 року.

Справа згідно зі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у справі оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Очеретянін С.І. підписано заяву від 22.12.2008 року про відкриття рахунку, якою останній приєднався і погодився з умовами, викладеними в Умовах та Правилах надання банківських послуг і Тарифами банку, що підтверджується заявою від 22.12.2008.

Згідно вищезазначеної заяви відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 22.12.2008 року. Очеретянін С.І., згідно вищевказаної заяви, взяв на себе зобов'язання виконувати умови вищезазначених умов та правил надання банківських послуг.

При цьому, згідно з п. 1.1.2.1.2 вищевказаних Умов та Правил, до обов'язків клієнта віднесено заборону передавати карти, стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати карти, стікер PayPass або нанесені на них дані у цілях, не передбачених даним договором або, що суперечить чинному законодавству. Протягом 10 днів по закінченню терміну дії карти повернути для ліквідації карту, а також карти, виготовлені довіреним особам клієнта, крім втрачених/ вкрадених і віртуальних карт.

05.01.2010 року між управлінням Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва, як фондом, та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк", як банком, укладено договір № 22 згідно ст. 1 якого банк виконує функції виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки в установах банку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596 (з наступними змінами).

Положеннями параграфу 2 ст. 3 вищевказаного договору сторони погодили, що банк, зобов'язується забезпечити зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки одержувачів не пізніше наступного операційного дня після надходження коштів від органів фонду.

Відповідно до параграфу 2, 3 ст. 8 договору суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача по місяць його смерті включно, разом з відсотками є його спадщиною і розподіляються відповідно до діючого законодавства. З місяця, наступного за місяцем смерті одержувача, банк, при отриманні такого повідомлення, припиняє зарахування на поточний рахунок суми пенсій та грошової допомоги.

Даний договір набирає чинності з 01.01.2010 року і діє до 01.01.2011 року (параграф 1 ст. 10 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, управління Пенсійного фонду України в Заводському районі Миколаївської області перерахувало на рахунок відповідача кошти в розмірі 799,07 грн., які були зарахування на поточний рахунок Очеретяніна Сергія Івановича як пенсія, що підтверджується банківською випискою (а. с. 31).

Відповідно до списку померлих громадян по управлінню Пенсійного фонду України за 7 місяців 2011 року від 26.08.2011 року позивача повідомлено про смерть громадянина Очеретяніна Сергія Івановича, який згідно вищевказаного списку помер 27.07.2011 року, про що внесений актовий запис № 371 від 29.07.2011 року (а. с. 13).

З огляду на вищевикладене, позивач надіслав відповідачу розпорядження від 31.08.2011 року за № 27262/02 про повернення коштів, в якому повідомив про факт смерті Очеретянін С.І. та клопотав про повернення нарахованої останньому пенсії за період з 01.08.2011 року до 31.08.2011 року в сумі 799,07 грн. з нарахованими на неї відсотками (а. с. 14).

Як свідчать матеріали справи, відповідач повернув позивачу лише 1,12 грн. з перерахованої суми 799,07 грн., що підтверджується платіжним дорученням № В0901SQL6U від 01.09.2011 року (а. с. 37), стосовно іншої частини суми пенсії зазначив, що виконав зобов'язання щодо переведення коштів в межах залишку, наявного на рахунку громадянина Очеретянін С.І. (лист ПАТ КБ "Приватбанк" від 06.09.2011 року за № 30.1.0.0/2-20110831/1992 (а. с. 15).

Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу в сумі 797,95 грн. (неповернутої пенсії).

В позовних вимогах належить відмовити виходячи з наступного:

Відповідно параграфу 4 ст. 8 договору суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, разом з нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного за місяцем його смерті банк повертає фонду, за його письмовим розпорядженням, не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача за умови наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

Отже, сторонами у договорі чітко визначені основні підстави для повернення коштів установами банку відповідача:

1) наявність коштів на поточному рахунку пенсіонера;

2) надходження повідомлення про смерть пенсіонера (одержувача коштів);

3) надходження письмового розпорядження позивача.

З наданої відповідачем виписки з рахунку за період з 01.06.2011 року до 01.09.2011 року (а. с. 31) вбачається, що грошові кошти в сумі 797,95 грн. в готівці через банкомат зняті невідомою особою, а залишок в сумі 1,12 грн., який обліковувався на рахунку громадянина Очеретянін С.І. повернутий відповідачем позивачу.

Отже, відсутність необхідної суми грошових коштів на поточному рахунку померлого пенсіонера на час повідомлення Управлінням Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва позбавило відповідача можливості повернути ці кошти позивачу.

Крім того, власником коштів, виплачених особі, яка отримує пенсію, є безпосередньо одержувач виплат, а не банківська установа, у якій відкрито банківський рахунок одержувача цих виплат.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 27.02.2014 року у справі № 904/6364/13, від 23.12.2014 року у справі № 904/3025/14.

Приймаючи рішення суд виходив з наступного:

Згідно п. 13 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1596 від 30.08.1999 року у разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача пенсії та грошової допомоги уповноважений банк зобов'язаний припинити зарахування коштів на поточний рахунок з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача, і зробити відповідну помітку у примірнику списку на зарахування пенсій та допомоги, що підлягає поверненню органу Пенсійного фонду або органу праці та соціального захисту населення. Суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом з нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного за місяцем смерті пенсіонера, підлягають поверненню уповноваженим банком відповідно органам Пенсійного фонду та соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача.

Вказані положення кореспондується з параграфом 2 ст. 8 договору, яким передбачено, що суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача до місяця його смерті включно, разом з відсотками є його спадщиною і розподіляються відповідно до чинного законодавства.

Спірні правовідносини виникли між трьома особами, а саме: між управлінням Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва, особою, яка є одержувачем страхових виплат - пенсії (Очеретянін С.І.) та банківською установою, яка знаходиться у договірних відносинах, із обома цими особами, тому мають регулюватися як законодавством у сфері загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, так і цивільним законодавством та законодавством про банківську діяльність, яке було чинним на момент перерахування спірної суми коштів.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України закріплено, що за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно ч. 5 ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Положеннями п. п. 1.4, 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року передбачено, що власником рахунку в банку є особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому. Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з положеннями глав 5, 12 Інструкції стягувачами, що мають право ініціювати списання коштів з рахунків клієнтів без їх відома, є органи державної виконавчої служби (на підставі виконавчих документів, установлених законами України) та органи державної податкової служби (щодо стягнення податкового боргу, простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою чи територіальною громадою).

Відповідно до п. п. 1.3, 1.39, 1.40 ст. 1, п. 7.1.2 ст. 7 та ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" грошові кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність отримувача; примусовим списанням є списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом; стягувачем вважається особа, яка може бути ініціатором переказу коштів з рахунка платника на підставі виконавчих документів, визначених законом; банк на договірній основі повинен здійснювати зберігання коштів на поточному рахунку, проводити розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Положеннями п. 22.9 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту, у разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання у повному обсязі розрахункового документа стягувача на момент його надходження до банку платника цей банк здійснює часткове виконання цього розрахункового документа шляхом переказу суми коштів, що знаходиться на рахунку платника, на рахунок отримувача.

Отже, суд вважає, що відповідачем були виконані умови параграфу 4 ст. 8 договору № 22 від 05.01.2010 року, п. 13 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, п. 22.9 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та перераховано позивачу залишок коштів на рахунку отримувача пенсії у межах одного операційного дня після отримання відомостей про його смерть.

Доводи відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності відхиляються судом з огляду на наступне:

За приписами п. 2.1, п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

За змістом частини першої ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що позивачем не доведено порушення його охоронюваних законом прав відповідачем, суд не вбачає підстав для розгляду заяви ПАТ КБ "Приватбанк" щодо застосування строків позовної давності і, відповідно, не підлягає розгляду заява позивача від 27.04.2015 року за №7960/07 про поновлення строку давності.

При цьому, суд звертає увагу позивача на наступне:

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача, однак, за приписами п. 18 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються Пенсійний фонд України та його органи, тобто судовий збір не підлягає відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва - відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено - 02.06.2015 року.

Суддя С.П.Панна