РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015Справа №910/10833/15
За позовом Державного підприємства "Одеська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Джі Лоджистікс"

про стягнення 146725,00 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Гамарц О.С. - представник за довіреністю;

від відповідача: Мельниченко Н.О. - представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ :

У квітні 2015 року позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення 146725,00 грн. штрафу за неправильно зазначену у накладній масу вантажу.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що відповідач ТОВ "Ей Джі Лоджистікс" за накладною №32247413 зі станції Ізяславль Південно-Західної залізниці до станції Одеса-Порт Одеської залізниці відправив вагони з вантажем №№95830923 вагою 86800 кг, 95449344 вагою 87800 кг, 95641379 вагою 87300 кг - для філії ДП «ДПЗКУ» Одеського зернового терміналу.

28.10.2014р. вантаж було видано одержувачу. На вимогу одержувача на його території вантаж було переважено, встановлено різницю ваги та складено комерційний акт АА №024683/423 від 29.10.2014р. Відповідно до складеного акту при переважуванні та розвантаженні вантажу на вимогу вантажоотримувача у вагоні № 95830923 по документам значиться вантаж зерно кукурудзи вагою тара 21300 кг, нетто 66700 кг, фактично виявилося вантаж вагою 86800 кг, тара 21300 кг, нетто 65500 кг, тобто менше на 1200 кг, ніж вказано в документах. У вагоні № 95449344 по документам значиться вантаж зерно кукурудзи вагою тара 20800 кг, нетто 67600 кг, фактично виявилося вантаж вагою 87800 кг, тара 20800 кг, нетто 67000 кг, тобто менше на 600 кг, ніж вказано в документах. У вагоні № 95641379 по документам значиться вантаж зерно кукурудзи вагою тара 20400 кг, нетто 68500 кг, фактично виявилося вантаж вагою 87300 кг, тара 20400 кг, нетто 66900 кг, тобто менше на 1600 кг, ніж вказано в документах. Загальна різниця у вазі 3400 кг. Недостаючий вантаж у вагонах вміститися міг. Витікання вантажу з вагонів не було. При відкритті верхніх завантажувальних люків було виявлено, що вагони завантажені не до повної місткості. Вагони прибули зі справними запірно-пломбувальними пристроями відправника, з номерами, що відповідають документам.

Позивач вказує на порушення відповідачем умов перевезення, ст.ст. 24, 37, 118, 122 Статуту залізниць України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 порушено провадження по справі № 910/10833/15, розгляд справи призначено на 02.06.2015.

В ході розгляду справи представник позивача свої вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача надав для доручення до матеріалів справи належним чином засвідчену копію договору про надання послуг № ДН-1-22/1-13-ДНМ.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив. В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує на припинення зобов'язання з перевезення вантажу з його видачею одержувачу - зерновому терміналу 28.10.2014р. та отриманням залізницею всіх необхідних платежів. У залізниці (як перевізника) ніяких матеріальних чи грошових претензій до експедитора чи вантажовідправника не було. А переважування вже виданих замовнику вагонів з зерном проводилось за окремою господарською угодою на вагах зернового терміналу, на території зернового терміналу, вже після передачі вантажу замовнику, наступного дня - 29.10.2014р. При цьому одержувач вантажу не заявив жодних претензій до об'єму чи ваги вантажу ні до відправника, ні до експедитора. Відповідач обґрунтовано вважає, що позивач не має права на звернення до суду та неправомірно застосовує норми Статуту залізниць України до спірних правовідносин, які виникли з окремого господарського договору, де відповідач не є стороною.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 02.06.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

В С Т А Н О В И В:

Відповідачем, як вантажовідправником, зі станції Ізяславль Південно-Західної залізниці 25.10.2014 року було відправлено вагони №№95830923, 95449344, 95641379 з зерном кукурудзи до станції призначення Одеса-Порт Одеської залізниці. Одержувач вантажу - філія ДП "ДПЗКУ" Одеський зерновий термінал.

Відповідно до ст. 37 Статуту залізниць України та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення маса вантажу визначається відправником, про спосіб визначення маси відправник зазначає у накладній. Згідно з п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів графи перевізних документів "маса вантажу в кг, визначена відправником", заповнюються вантажовідправником.

У відповідності до п. 6.3. Роз'яснення Президії ВГСУ від 29.09.2008 р. N 04-5/225 "Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 N 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" судам роз'яснено, що Статут залізниць не містить чітких приписів стосовно того, якій саме залізниці (відправлення, призначення чи транзитній) належить право вимагати стягнення вказаного штрафу, тому такі позови можуть заявляти як залізниці відправлення, так і призначення або транзитні.

Оскільки накладна є письмовою формою договору перевезення вантажу, що укладається вантажовідправником із залізницею згідно зі статтею 24 Статуту і вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній, то й відповідачем за позовами про стягнення штрафу за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача має бути відправник вантажу.

Таким чином позивач та відповідач у справі є належними.

При оформленні вантажу відповідачем у накладній було вказано, що маса вантажу у вагоні № 95830923 становить 86800 кг; у вагоні № 65449344 - 87800 кг; у вагоні № 95641379 - 87300 кг.

За доводами позивача, під час прибуття на станцію призначення Одеса-Порт, вантаж було переважено на справних повірених вагонних вагах і виявлено недостачу вантажу у кожному вагоні, загальний розмір якої склав 3400,00 кг., що надає право позивачу накласти на відповідача штраф.

Відповідач зі свого боку заперечив, що переважування відбулося на станції призначення, оскільки насправді це мало місце на Одеському зерновому терміналі поза межами станцій Одеської залізниці.

Згідно п. 6.1. Роз'яснення Президії ВГСУ від 29.09.2008 р. N 04-5/225 Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 N 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту залізниць.

Позивачем до позову додано комерційний акт АА № 024683/423 від 29.10.2014 року, участі у складенні якого відповідач по справі не приймав. Актом визначено, що в перевізних документах по вагонах № 95830923, 95449344, 95641379 вказано більшу вагу вантажу зерна кукурудзи, ніж виявлено при переважуванні. При цьому також зазначено, що переважування відбулося на вимогу вантажоодержувача товару і здійснено на повірених вагах "ГПЗКУ" Одеського зернового терміналу.

В тексті розділу Д "Опис пошкодження" комерційного акту також зазначено, що при відкритті завантажувальних люків у вагонах виявлено, що вагони були завантажені не до повної місткості, а недостача кількість зерна кукурудзи могла поміститися у вагони. Витікання вантажу не було. Вагони прибули за справними запірно-пломбувальними пристроями (ЗПУ) відправника за номерами, що відповідають документам.

Щодо комерційного акту відповідач звертає увагу суду, що його було складено 29.10.2014 року. Накладна та комерційний акт в сукупності доводять, що вантаж було видано залізницею ст. Одеса-Порт 28.10.2014 року і потім вантаж направлено на Одеський зерновий термінал, про що вказано у накладній щодо перевезення вантажу.

Сторонами не заперечено, що Одеський зерновий термінал (м. Одеса, вул. Хлібна гавань, 4) не є станцією Одеської залізниці під назвою Одеса-Порт Од.ж.д., куди відповідачем по справі оформлено перевезення вантажу.

Правомірність складення комерційного акту АА № 024683/423, що відбулося не при видачі товару на станції Одеської залізниці 28.10.2014 року, а при переважуванні вантажу на Одеському зерновому терміналі лише на наступний день 29.10.2014 року, позивачем пояснено існуванням договору про надання послуг № ДН-1-22/1-13-ДНМ від 26.12.2013 року, укладеного між ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі директора філії "Одеський зерновий термінал" та ДП "Одеська залізниця".

За предметом цього договору ДП "Одеська залізниця" надає свого представника для участі у зважуванні всіх вагонів, які будуть приходити на адресу ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України " в особі філії "Одеський зерновий термінал" та у разі невідповідності відомостей щодо маси вантажу як у бік збільшення так і у бік зменшення, складає комерційний акт відповідно до вимог ст. 129 Статуту залізниць України, один екземпляр якого видає ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України " в особі філії "Одеський зерновий термінал", як Замовнику по цьому договору. Сторонами цього договору погоджено, що комерційний акт підписують начальник станції Одеса-порт і начальник транспортно-перевантажувальної дільниці Бундеєв І.О. (п. 2.5 та 2.6. договору.)

Даним договором також передбачено, що ДП "Одеська залізниця", як Виконавець за договором, звільняється від відповідальності за нестачу вантажу у разі наявності справних, непошкоджених ЗПУ (запірні пристрої) на вагоні ( п. 4.2. договору).

Відповідач у справі не є сторонами договору про надання послуг від 26.12.2013 року між ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі директора філії "Одеський зерновий термінал" та ДП "Одеська залізниця".

Виходячи зі змісту укладеного договору суд дійшов висновку, що він укладався за ініціативою ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі директора філії "Одеський зерновий термінал", оскільки його було визначено Замовником і послуги по договору ДП "Одеська залізниця" (як Виконавець) надає лише за завданням Замовника ( п. 1.1. договору). Потреба в укладенні такого договору пояснюється необхідністю оформлення документів для вирішення спірних питань, які можуть виникнути у Одеського зернового терміналу, на адресу якого прийшли вагони вантажоодержувачів зі станцій Одеської залізниці і ці одержувачі вже на терміналі замовляють переважування вантажу і виявляють його недостачу.

Оскільки у договорі існує п. 4.2. про звільнення ДП "Одеська залізниця" від відповідальності за нестачу вантажу при непошкоджених ЗПУ на вагонах, то укладенням даного договору Одеська залізниця одночасно убезпечує себе від претензій за недостачу вантажу, виявленого при переважуванні вантажу не на території залізничних станцій.

При невірній кількості вантажу сторони вказаного договору домовилися складати комерційний акт за правилами ст. 129 Статуту залізниць України (п. 1.1. договору) і один його примірник отримує ПАТ "Державна продовольча зернова компанія" в особі філії "Одеський зерновий термінал".

Використання позивачем по справі складеного у відповідності до умов договору від 26.12.2013 року, але за правилами п. 129 Статуту залізниць комерційного акту для накладення штрафу на відповідача по справі є неправомірним, виходячи з того, що у відповідності до п. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт, зокрема, складається для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Таким чином складення комерційного акту за змістом цього пункту провадиться лише у чинних відносинах між залізницею та вантажоодержувачем чи відправником вантажу і здійснюється станціями залізниць.

Натомість у відносинах сторін має місце обставина, що комерційний акт АА № 024683/423 було складено лише 29.10.2014 року не станцією залізниці при виконанні своїх службових повноважень, а за завданням ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі філії "Одеський зерновий термінал" на виконання умов господарського договору від 26.12.2013 року, хоча на цьому акті і стоїть штамп залізничної станції Одеса-Порт Од.ж.д. 400305.

При цьому всі відносини по перевезенню та видачі вантажу у Одеської залізниці із вантажовідправником та вантажоодержувачем тривали лише з 25 по 28 жовтня 2014 року, про що вказано у накладній.

За змістом п. 129 Статуту залізниць складення комерційного акту у встановлених цим пунктом випадках замовляють лише одержувач або відправник вантажу, або залізниця складає його за власною ініціативою. Натомість за обставинами справи складення комерційного акту від 29.10.2014 року відбулося за замовленням Одеського зернового терміналу та на виконання господарського договору, що не передбачено п. 129 Статуту залізниць.

Позивач помилково посилається на п. 4 затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. N 334 Правил складання актів (ст. 129 Статуту) для виправдання складення комерційного акту не на залізничній станції, а при переважуванні вантажу в Одеському зернову терміналі. При цьому суд виходить з такого:

Як вказано вище, п. 129 Статуту залізниць передбачає вичерпні підстави для складення комерційних актів лише станціями залізниць якщо залізниця сама виявила такі обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Пункт 4 Правил складання актів прийнято на виконання п. 129 Статуту залізниць, про що прямо вказано у цих Правилах. Тому всі пункти правил можуть стосуватися лише дій залізниці на виконання своїх повноважень, а не на виконання укладених нею господарських договорів із сторонніми особами за межами своїх станції.

У відповідності до п. 4 Правил складання актів дійсно передбачено право залізниці скласти комерційний акт у місцях загального чи незагального користування, якими у відповідності до п. 9 Статут залізниць є станційні склади і майданчики, що перебувають у віданні залізниць (місця загального користування) та приколійні склади, майданчики та інші пункти, які належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або надані їм залізницею на підставі договору (місця незагального користування). Однак у цьому ж пункті вказано, що комерційні акти складаються на місцях загального користування - у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу; при вивантаженні на місцях незагального користування - у день здачі вантажу одержувачу, у цьому разі перевірка повинна здійснюватись до вивантаження або в процесі вивантаження чи зразу ж після нього. Пункт 2 Правил складання актів говорить про те, що комерційними актами фіксується виявлення різниця у масі вантажу, визначеній на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення. Тобто місця загального чи незагального користування залізницею можуть використовуватися лише для завантаження та видачі вантажу одержувачам, де і можуть складатися комерційні акти.

За матеріалами справи встановлено, що видача вантажу відбулася 28.10.2014 року на залізничній станції Одеса-Порт, після чого відносини залізниці і вантажоодержувача припинилися.

За загальним правилом ст. 19 Конституції України Одеська залізниця, як державне підприємство, повинна діяти лише способами та в порядку, передбаченому чинним законодавством. Всі відносини між залізницею, вантажовідправниками і вантажоодержувачами детально унормовані Статутом залізниць, Правилами складання актів, Правилами видачі вантажу та іншими нормативними актами, що регулюють залізничні перевезення.

Статтею 34 Господарського кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд вважає, що позивач не може використовувати комерційний акт від 29.10.2014 року АА № 024683/423 як доказ наявності підстав для накладення на відповідача штрафу за недостачу ваги вантажу, оскільки крім вищевказаного у позивача взагалі не було законних підстав перевіряти масу вантажу.

Позивачем не доведено, що вантаж кукурудзи, який відправив відповідач, залізниця видала одержувачу на станції залізниці призначення Одеса-Порт, оскільки туди було замовлено перевезення вантажу залізницею.

Згідно п. 52 Статуту залізниць України (п. 12 Правил видачі вантажів) на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі:

- прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій;

- прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами;

- прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах);

- прибуття вантажу, який був завантажений залізницею;

- видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею;

- прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

У зазначених вище випадках тарні і штучні вантажі видаються залізницею з перевіркою кількості і стану вантажу тільки у пошкоджених місцях. У разі виявлення пошкодження тари або інших обставин, що можуть привести до зміни стану вантажу, залізниця зобов'язана перевірити вантаж у пошкоджених місцях за фактурами і рахунками з розкриттям пошкоджених місць.

У решті випадків вантажі, завантажені відправником, і ті, що прибули у справних вагонах, контейнерах із непошкодженими пломбами відправника, а також без ознак недостачі, псування, пошкодження на відкритому рухомому складі або у критих та інших вагонах без пломб, якщо такі перевезення передбачені Правилами, видаються без перевірки їх кількості і стану.

Згідно п. 7 Правил видачі вантажів, вантаж разом із накладною видається на станції призначення одержувачу, зазначеному в накладній після внесення ним усіх платежів.

Сам позивач у позові стверджує, що вантаж прибув на станцію призначення Одеса-Порт у справних вагонах та із непошкодженими запірними пристроями. Це ж вказано і у комерційному акті.

За таких обставин у залізниці не було законних підстав для перевірки при видачі вантажу маси вантажу, що виключає наявність підстав у залізниці для накладення штрафу на вантажовідправника, хоча про це і було складено комерційний акт після видачі вантажу в іншому місці.

Перевірка маси вантажу, насипаного насипом, може здійснюватися за окремим договором між залізницею та вантажоодержувачем у відповідності до п. 12 Правил видачі вантажів. Лише із результатів укладення і виконання такого договору могло б виникнути складення комерційного акту про недостачу вантажу на станції видачі вантажу залізницею, однак такий договір вантажоодержувач і залізниця не укладали.

Тобто, відносини у залізниці із відправником та вантажоодержувачем закінчилися 28.10.2014 року видачею вантажу у непошкоджених вагонах його одержувачу, який цей вантаж прийняв. Переважування вантажу на станції видачі не мало місця, оскільки про це не існує жодного документу та не було ніяких законних підстав залізниці це проводити за власною ініціативою.

Таким чином, наслідки недостачі вантажу, виявленої після видачі залізницею вантажу його одержувачу, вже перебувають у сфері відносин вантажовідправника та вантажоодержувача, а не у сфері прав залізниці.

Згідно ст. 118, 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Однак згідно п. 5.5. затверджених наказом міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644 у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 N 138 Правил оформлення перевізних документів вказано, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Таким чином за змістом всіх вищевказаних нормативних документів визначено, для застосування штрафу до вантажовідправника на підставі п. 122 і 118 Статуту залізниць України, виявлення неправильного зазначення маси вантажу повинно відбутися на станції відправлення, під час перевезення вантажу або на станції його призначення.

Натомість за матеріалами справи позивач видав вантаж вантажоодержувачу без його переважування на станції призначення Одеса-Порт, бо вантаж прийшов у справних вагонах і без пошкодження запірних пристроїв, а комерційний акт про недостачу вантажу було складено на наступний день після видачу вантажу залізницею за межами Одеської залізниці та за вимогою Одеського зернового терміналу на виконання господарського договору між ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі філії "Одеський зерновий термінал" та Одеською залізницею, що виключає накладення штрафу залізницею на відповідача по справі.

На підставі викладеного, комерційний акт АА № 024683/423 від 29.10.2014 року не може бути належним доказом встановлення обставин, за які для відповідача настає відповідальність у виді сплати штрафу на користь Одеської залізниці за неправильне зазначення маси вантажу.

Оскільки наслідки виявлення недостачі вантажу після його видачі залізницею вантажоодержувачу перебувають у сфері подальших відносин між вантажовідправником та вантажоодержувачем, тому Одеська залізниця у відносинах цих осіб не має права отримувати для себе докази для накладення штрафу на вантажовідправника на підставі п. 122, 118 Статуту залізниць.

З цих підстав позивач не довів правомірність підстав для задоволення позову, у позові слід відмовити повністю із покладенням на позивача всіх судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 03.06.2015

Суддя Грєхова О.А.