ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2015 р. Справа № 911/1014/15

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Грін Банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Киевпромбилдинг»

про стягнення 25 378 011,77 грн

За участю представників:

від позивача Різник В.С. (дов. №249 від 02.04.2015);

від відповідача не з'явились.

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Грін Банк» (далі - позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Киевпромбилдинг» (далі - відповідач) про стягнення 25 378 011,77 грн заборгованості, з яких: 23 000 000,00грн поточної заборгованності за основним зобов'язанням, 1 857 250,17 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 388 444,48 грн поточної заборгованості за процентами за користування кредитними коштами та 132 317,12 грн пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії № 0013/1053 від 27.03.2014 в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у строк та у розмірі, встановлених таким договором.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.03.2015 порушено провадження у справі № 911/1014/15, розгляд справи призначено на 23.04.2015.

06.04.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову (вх. №41/15 від 06.04.2015), згідно якої позивач просив накласти арешт на грошові кошти, в межах суми позову в розмірі 25 378 011,77 грн, які належать та знаходяться на поточних рахунках ТОВ «Киевпромбилдинг».

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.04.2015 продовжено строк вирішення спору у справі №911/1014/15 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 21.05.2015.

20.05.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшов уточнений розрахунок пені (вх. №11716/15 від 20.05.2015), який прийнятий судом.

У судовому засіданні 21.05.2015 представник відповідача надав відзив на позовну заяву №20/05 від 20.05.2015, згідно якого просив залишити позовну заяву без розгляду на підставі п. 1 ч.1 ст.81 ГПК України у зв'язку з тим, що подана позивачем позовна заява підписана особою, яка не мала на це відповідних повноважень (оскільки рішення про її призначення визнане протиправним та скасоване з моменту його винесення).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає подані відповідачем заперечення необґрунтованими, а вимогу відповідача щодо залишення позову без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 81 ГПК України такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позовна заява №08-01/497 від 06.03.2015 (вх. №1060/15 від 12.03.2015) підписана уповноваженою на це особою Джусом Ю.М., уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Грін Банк», призначеного відповідно до постанови Правління Національного банку України від 22.01.2015 № 40 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Грін Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та рішення від 23.01.2015 № 14 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ГРІН БАНК», які не були оскаржені та скасовані у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні 21.05.2015 оголошено перерву до 28.05.2015.

26.05.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшли заперечення щодо відзиву на позовну заяву №08-01/470 від 25.05.2015, які прийняті судом.

У судовому засіданні 28.05.2015 суд розглянув заяву позивача про забезпечення позову та дійшов висновку відмовити у її задоволенні з огляду на наступне.

Згідно ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011р. передбачено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

З огляду на вищезазначене суд відмовляє в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки заявником не доведено суду наявності підстав для застосування заходів щодо накладання арешту на грошові кошти відповідача.

У судовому засіданні 28.05.2015 представник позивача підтримав позов повністю.

Представник відповідача в судове засідання 28.05.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

27.03.2014 між Публічним акціонерним товариством «Грін Банк» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Киевпромбилдинг» (Позичальник) укладено договір про відкриття кредитної лінії № 0013/1053, згідно якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію і надав йому кредити (транши), ліміт заборгованості за якими в сумі не перевищує 30 000 000,00 грн (кредит) на поповнення обігових коштів із сплатою 19% річних (проценти) та кінцевим строком повернення не пізніше 25.09.2015.

Згідно п. 1.6 договору сторони домовились, що будь-яке порушення позичальником умов договору надає право банку в порядку, передбаченому договором та/або діючим законодавством України, незалежно від встановлених договором строків виконання зобов'язань, вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту та інших передбачених договором платежів.

Пунктом 2.3 договору визначено, що проценти за користування кредитом розраховуються банком виходячи із фактичної наданої суми кредиту та фактичного терміну користування ним. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту і не враховується день остаточного погашення кредиту. Кількість днів для розрахунку процентів визначається методом факт/360. Нарахування процентів здійснюється щоденно. Позичальник сплачує нараховані проценти в валюті кредиту щомісячно у строк, не пізніше 10 числа кожного місяця, та в день строку погашення.

Відповідно до п. 3.2.3 договору банк має право у будь-який момент припинити видачу кредиту та/або достроково витребувати надані раніше кредитні кошти та проценти за користування кредитом, сплати неустойки, відшкодування збитків, в тому числі й шляхом звернення стягнення на заставлене майно, у випадках: невиконання або неналежного виконання позичальником та/або іпотекодавцем/заставодацем умов договору, договору іпотеки/застави чи інших договорів, що забезпечують виконання зобов'язань за договором; несплати або прострочки позичальником сплати процентів за користування кредитом або заборгованості за кредитом, як всієї так і її частини. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 3-х календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення від банка з вимого дострокового погашення.

На виконання п. 1.1 договору позивач відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості у розмірі 30 000 000,00 грн, строком погашення не пізніше 25.09.2015 та надав кредит у розмірі 23 000 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №TR.5319.71.406 від 27.03.2014 та не заперечується відповідачем.

Судом встановлено, що позичальником невиконані починаючи з 13.10.2014 договірні зобов'язання в частині своєчасного погашення процентів за користування кредитними коштами згідно встановленого графіка погашення нарахованих процентів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 1 857 250,17 грн.

Крім того, позивач користуючись правом передбаченим п. 3.2.3 договору вимагав у відповідача негайного погашення основної суми боргу та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом в розмірі 23 619 083,39 грн, з яких 23 000 000,00 грн поточної заборгованості за кредитом, 364 166,70 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 254 916,69 грн поточної заборгованості за нарахованими процентами, про що на адресу відповідача направив вимогу про виконання зобов'язання № 20-18/1087/6 від 22.10.2014, яка залишилась без задоволення та відповіді.

Предметом позову є вимоги про стягнення 23 000 000,00грн поточної заборгованності за основним зобов'язанням, 1 857 250,17 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 388 444,48 грн поточної заборгованості за процентами за користування кредитними коштами та 132 317,12 грн пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.

Суд встановив, що між сторонами виникли кредитні правовідносини.

Згідно частини першої та частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною першою ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою та частиною третьою ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правововідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до частини першої ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем дотримано зазначених вище норм процесуального законодавства України, подано всі докази на підтвердження своїх позовних вимог, в той час як відповідачем не спростовано існування заборгованості перед позивачем у сумі 25 378 011,77 грн.

Враховуючи вищезазначене та те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимоги позивача про стягнення з відповідача 23 000 000,00грн поточної заборгованності за основним зобов'язанням, 1 857 250,17 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 388 444,48 грн поточної заборгованості за процентами за користування кредитними коштами є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

У зв'язку з несвоєчасною сплатою відповідачем суми кредиту та нарахованих процентів, позивач просить стягнути з відповідача за період з 13.10.2014 по 04.03.2015 132 317,12 грн пені за несвоєчасну сплату процентів, зокрема: 2 971,60 грн за період з 13.10.2014 по 31.10.2014 на суму боргу 364 166,70 грн, 6 042,25 грн за період з 01.11.2014 по 12.11.2014 на суму боргу 740 472,29 грн, 9 692,78 грн на суму боргу 740 472,29 грн, 25 517,16 грн за період з 01.12.2014 по 31.12.2014 на суму боргу 1 104 638,99 грн, 34 209,82 грн за період з 01.01.2015 по 31.01.2015 на суму боргу 1 480 944,58 грн, 7 150,41 грн за період з 01.02.2015 по 05.02.2015 на суму боргу 1 857 250,17 грн, 43 719,67 грн за період з 06.02.2015 по 28.02.2015 на суму боргу 1 857 250,17 грн, 3 013,43 грн за період з 01.03.2015 по 02.03.2015 на суму боргу 1 905 805,73 грн.

Згідно п. 4.1 договору за несвоєчасне погашення кредиту та/або сплату процентів, комісій банк має право стягнути з позичальника пеню в розмірі діючої на період прострочки подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочки.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013р. день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Враховуючи положення вищезазначених норм, періоди нарахування пені, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку пені, а також п. 2.3 договору, арифметично вірний розмір пені становить 131 529,69 грн пені за несвоєчасну сплату процентів, зокрема 7 233,45 грн за період з 13.10.2014 по 10.11.2014 на суму боргу 364 166,70 грн, 16 919,28 грн за період з 11.11.2014 по 10.12.2014 на суму боргу 740 472,29 грн, 26 269,22 грн за період з 11.12.2014 по 10.01.2015 на суму боргу 1 104 638,99 грн, 37 449,64 грн за період з 11.01.2015 по 10.02.2015 на суму боргу 1 480 944,58 грн, 43 658,10 грн за період з 11.02.2015 по 04.03.2015 на суму боргу 1 857 250,17 грн. Відтак, вимога про стягнення 132 317,12 грн пені за несвоєчасну сплату процентів підлягають частковому задоволенню в розмірі 131 529,69 грн.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ч. 5 ст. 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Киевпромбилдинг» (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Дзержинського, буд. 14, офіс 226; ідентифікаційний код 38922802) на користь Публічного акціонерного товариства «Грін Банк» (04107, м. Київ, вул. Багговутівська, буд. 17-21; ідентифікаційний код 13550848) 23 000 000 (двадцять три мільйони гривень) 00 коп поточної заборгованності за основним зобов'язанням; 1 857 250 (один мільйон вісімсот п'ятдесят сім тисяч двісті п'ятдесят гривень) 17 коп. простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 388 444 (триста вісімдесят вісім тисяч чотириста сорок чотири гривні) 48 коп поточної заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, 131 529 (сто тридцять одну тисячу п'ятсот двадцять дев'ять гривень) 69 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом та 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят гривень) 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. В решті позовних вимог - відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повне рішення складено: 08.06.2015

Суддя В.М. Антонова