ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року Справа № 910/3307/15-г
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Губенко Н.М.,
суддів:Барицької Т.Л.,
Картере В.І.,
розглянувши касаційну скаргуУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 25.03.2015
та на ухвалугосподарського суд міста Києва від 16.02.2015
проповернення позовної заяви
у справі№910/3307/15-г
за позовомПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп"; 2. Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк";
про визнання недійсним нікчемного правочину, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності
в судовому засіданні взяли участь представники: - позивача Смелянський Р.І., - відповідача 1 Дорошенко А.О., - відповідача 2 повідомлений, але не з'явився,
Розпорядженням секретаря першої судової палати від 02.06.2015 №02-05/339 змінено склад колегії суддів, в провадженні якої знаходилась дана справа та сформовано наступний склад суддів: головуючий суддя - Губенко Н.М., судді: Барицька Т.Л., Картере В.І.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "КБ "Експобанк" звернулося до господарського суду міста Києва із позовною заявою до ТОВ "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп" та ПАТ "Діамантбанк" про визнання недійсним нікчемного правочину, витребування майна з чужого незаконного володіння та про визнання права власності.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі №910/3307/15-г (суддя Плотницька Н.Б.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2015 (судді: Кропивна Л.В., Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.), вказану позову заяву ПАТ" КБ "Експобанк" повернуто на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України у зв'язку з порушенням правил об'єднання позовних вимог.

ПАТ "КБ "Експобанк", не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить ухвалу та постанову скасувати, справу передати на розгляд до місцевого господарського суду.

Сторони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 58 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

В той же час стаття 63 ГПК України (пункт 5 частини 1) передбачає таку підставу для повернення позовної заяви без розгляду, як порушення правил поєднання вимог або об'єднання в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів, якщо сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Згідно з п. 3.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо). Право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, надане також судді. При цьому останній вправі вирішувати питання про об'єднання лише тих заяв (справ), які перебувають в його провадженні.

Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (стаття 58 та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК). Наприклад, господарський суд повинен повернути позовну заяву без розгляду, якщо: позов поданий одночасно до залізниці та вантажовідправника (вантажоодержувача), і в цій позовній заяві об'єднані вимоги, що ґрунтуються на комерційному акті, з вимогами, які обґрунтовані іншими документами; об'єднано вимоги про стягнення сум боргу, який виник з різних договорів або інших правочинів, і т. п.

Як вбачається зі змісту повернутої судом позовної заяви, в ній одночасно заявлені три вимоги про: визнання на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним правочину, укладеного між позивачем і відповідачем 2; витребування від відповідача 1 на користь позивача майна згідно з ст. ст. 387, 388 Цивільного кодексу України, а також вимога про визнання за позивачем права власності на спірне майно (стаття 392 Цивільного кодексу України).

Виходячи з аналізу правових норм, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, позивачем в одній позовній заяві об'єднані три окремі вимоги, які передбачають різні шляхи захисту порушеного права, а саме: визнання недійсним правочину, віндикація (витребування від особи майна, набутого без відповідних правових підстав) та визнання права власності, яке (визнання права власності) є окремим речово-правовим способом захисту, яким захищається право, яке виникло, існує, але не визнається чи заперечується іншою особою, а також у разі втрати документів, які засвідчують право власності.

Однак такі вимоги не можуть бути заявлені спільно, оскільки кожна з них передбачає різну правову підставу для захисту порушеного права і тягне за собою настання різних правових наслідків. У зв'язку з чим об'єднання зазначених вимог в одній позовній заяві може суттєво утруднити вирішення спору.

Виходячи з наведеного, є вірним висновок місцевого господарського суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про порушення позивачем правил об'єднання позовних вимог (ст. 58 ГПК України), наслідком чого є, правомірне повернення такої позовної заяви на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій п. 4.3.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 №1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" відхиляються судовою колегією, оскільки у вказаному пункті постанови пленуму йдеться про можливість одночасного заявлення позовних вимог про визнання недійсним договору застави за позовом третьої особи, яка вважає, що предмет застави належить їй на праві власності чи повного господарського відання і про повернення цього майна з чужого незаконного володіння (заставодавця чи заставодержателя) на підставі статті 387 ЦК України. В даному ж випадку, як вказувалося вище, позивачем поєднано три позовні вимоги, такі як: про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного між позивачем та відповідачем 2, про витребування майна, яке є предметом вказаного договору від відповідача 1 на користь позивача (віндикаційний позов) та про визнання за позивачем права власності на це майно (ст. 392 ЦК України). Тобто, незастосування судами попередніх інстанцій вказаного пункту постанови пленуму, є в даному випадку, правомірним, оскільки п. 4.3.8. постанови пленуму, регулює та встановлює інші способи захисту прав особи, та підстави для звернення із відповідним позовом, ніж заявлені позивачем у даній справі.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують правомірність винесених у даній справі судових рішень, та не свідчать про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права; крім того, в частині переоцінки наявних доказів касаційна скарга не відповідає вимогам статті 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2015 та ухвалу господарського суд міста Києва від 16.02.2015 у справі №910/3307/15-г залишити без змін.

Головуючий суддя Н.М. Губенко

Судді: Т.Л. Барицька

В.І. Картере