ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.05.15р. Справа № 904/3871/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно Хім Інвест", м. Київ

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води, Дніпропетровська обл.

про стягнення заборгованості в сумі 792 105, 61 грн.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

від позивача: Чорний О.В., наказ № 05 - ВК від 28.08.2014р., директор;

від відповідача: Харитонов Є.Б., дов. № 18/902 від б/д, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Техно Хім Інвест" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 441 000 грн. основного боргу, 22 436, 63 грн. річних, 159 204, 16 грн. - інфляції, 169 464, 82 грн. - відсотків за несвоєчасну сплату товарів.

Відповідач вимоги щодо стягнення пені не визнав, посилаючись на пропуск строку позовної давності, про застосування якої останнім заявлено у відзиві на позов.

28.05.15 р. в судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.13 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Техно Хім Інвест" (Постачальник; позивач) та Держаним підприємством „Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (Покупець; відповідач) укладено договір № 405/13 про закупівлю товарів (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. вище зазначеного Договору, Постачальник зобов'язується поставити покупцеві товари, зазначені в п. 1.2. Договору, а Покупець прийняти і оплатити такі товари.

Згідно п. 1.2. Договору, постачальник зобов'язується поставити Елементи. Кислоти та основи неорганічні (трибутилфосфат, Ді-(-2 етилгексил) фосфарна кислота) (у перерахунку на 100%) за найменуванням, кількістю та ціною до Специфікації № 1, яка є невід'ємною частиною договору.

Згідно ч. 1 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 5 Договору, поставка товарів здійснюється партіями. Розмір кожної партії уточнюється Покупцем у заявках. Постачальник зобов'язаний поставити партію товарів протягом 30-ти календарних днів після отримання заявки від Покупця. За домовленістю сторін дозволяється дострокова поставка Товарів.

Поставка Товарів здійснюється на умовах DDP (склад Покупця, м. Жовті Води, Дніпропетровської області) відповідно до Інкотермс 2010.

Виконуючи умови Договору, позивач здійснив поставку товару на адресу відповідача на загальну суму 1 780 403, 90 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних № 28 від 12.07.13 р., № 25 від 11.06.13 р. (а.с. 19-20).

Згідно п. 4 Договору, товари, які поставляються, сплачуються Покупцем за погодженими цінами в національній валюті України.

Покупець здійснює оплату отриманої партії Товарів по факту їх поставки з відстрочкою платежу не менше 15-ти банківських днів.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач неналежним чином виконав зобов'язання щодо оплати поставленого товару, здійснивши розрахунки частково в сумі 1 339 403, 90 грн., про що свідчать копії банківських виписок (а.с. 44-50).

Доказів виконання зобов'язання щодо оплати заборгованості за поставлений товар в сумі 441 000 грн., на момент розгляду спору, відповідач не надав.

При викладених обставинах вимоги позивача щодо стягнення заборгованості на вищевказану суму, слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума річних за загальний період з 28.07.13 р. по 07.04.15 р. складає 22 436, 63 грн., сума інфляції за період з серпня 2013 р. по лютий 2015 р. складає 159 204, 16 грн.

Зазначені вище суми підлягають до примусового стягнення.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В п. 7.3. Договору сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної оплати товарів підприємство несе відповідальність за порушення грошового зобов'язання виключно на умовах договору, шляхом сплати відсотків у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, яка діяла в період, за який вона обчислюється, за кожний день прострочення оплати.

Звертаючись із вимогою про стягнення 169 464, 82 грн., позивач посилається на вище зазначений пункт Договору та просить стягнути відсотки за несвоєчасну оплату отриманого товару, проте, як свідчать умови п.7.3 договору, сторони прийшли до згоди про застосування відповідальності у вигляді пені.

Так, згідно наданого позивачем розрахунку, сума пені за загальний період прострочення з 28.07.13 р. по 07.04.15 р. складає 169 464, 82 грн.

Вимоги щодо стягнення пені за період з 29.01.14 р. по 07.04.15 р. задоволенню не підлягають, оскільки її нарахування, за вказаний період, позивачем здійснено всупереч п. 6 статті 232 Господарського кодексу України, яким встановлено, що розмір нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається із матеріалів справи, зобов`язання щодо оплати за отриманий товар відповідач повинен був виконати в липні-серпні 2013 р., відповідно і порушення мало місце, починаючи з липня-серпня 2013 р., отже, нарахування пені, за вказане порушення, повинно припинитись у січні 2014 р.

Не підлягають задоволенню і вимоги щодо стягнення пені, нарахованої позивачем за період з 28.07.13 р. по 28.01.2014 р., з огляду на наступне.

Відповідно до статтей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вже зазначено вище, прострочення в оплаті за отриманий товар мало місце у липні-серпні 2013 р., позивач з позовом до суду звернувся 06.05.15р., тобто, поза межами вказаного строку.

Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем подано клопотання про застосування строку позовної давності.

Поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем не вказано.

З огляду на викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені за період з 28.07.13 р. по 28.01.14 р. задоволенню не підлягають, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Клопотання відповідача, щодо застосування строку позовної давності в один рік, щодо стягнення інфляції та річних судом не приймаються до уваги, оскільки до вказаних вище вимог застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Зазначене вище, узгоджується з приписами п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 р., відповідно до якого, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Не заслуговують на увагу і посилання відповідача на те, що сторонами не було встановлено строк виконання зобов'язання щодо оплати поставленого товару, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема, п.4.2. Договору, яким встановлено, що оплата товару здійснюється по факту поставки, з відстрочкою платежу не менше 15-ти банківських днів.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 258, 549, 610, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Стягнути з Державного підприємства „Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, вул. Горького, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Техно Хім Інвест" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 23А, ) 441 000 (чотириста сорок одна тисяча гривень) основного боргу, 22 436 (двадцять дві тисячі чотириста тридцять шість гривень) 63 коп. річних, 159 204 (сто п'ятдесят дев'ять тисяч двісті чотири гривні) 16 коп. інфляції, 12 452 (дванадцять тисяч чотириста п'ятдесят дві гривні) 81 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 02.06.15 р.

Суддя І.Ф. Мельниченко