РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015Справа №910/10715/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт»

до Фізичної особи - підприємця Нечай Оксани Юріївни

про стягнення 27 157 грн. 54 коп.

Представники:

від Позивача: Тулінов І.І. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Городенко А.А. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Міське комунальне підприємство «Дніпропетровський електротранспорт» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця Нечай Оксани Юріївни (надалі також - «Відповідач») про стягнення 27 157 грн. 54 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 31.12.2014 року між Міським комунальним підприємством «Дніпропетровський електротранспорт» (Виконавець) та Фізичною особою - підприємцем Нечай Оксаною Юріївною (Замовник) було укладено Договір №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд», предметом якого є надання Замовникові права на використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд», кожне розміщення Конструкції оформлюється дозволом виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, додатковою угодою до даного Договору, у якій зазначені місце розташування, строки. Як зазначає Позивач, він належним чином виконав свої зобов»язання за цим Договором, проте Відповідач порушив зобов'язання щодо своєчасного здійснення оплати за надані послуги за період вересень - жовтень 2014 року. Таким чином, заборгованість Фізичної особи - підприємця Нечай Оксани Юріївни перед Міським комунальним підприємством «Дніпропетровський електротранспорт» становить 23 947 грн. 96 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з заборгованість Фізичної особи - підприємця Нечай Оксани Юріївни пеню у розмірі 1 579 грн. 95 коп., 3% річних у розмірі 174 грн. 72 коп. та інфляційні у розмірі 1 454 грн. 91 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.04.2015 р. порушено провадження у справі № 910/10715/15-г, судове засідання призначено на 27.05.2015 р.

27.05.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

27.05.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла довідка на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

В судовому засіданні 27 травня 2015 року представник Позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав позовні вимоги та доводи позовної заяви. Представник Відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 27 травня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

31.12.2014 року між Міським комунальним підприємством «Дніпропетровський електротранспорт» (Виконавець) та Фізичною особою - підприємцем Нечай Оксаною Юріївною (Замовник) було укладено Договір №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд», предметом якого є надання Замовникові права на використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд», кожне розміщення Конструкції оформлюється дозволом виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, додатковою угодою до даного Договору, у якій зазначені місце розташування, строки.

Відповідно до 3.1 Договору загальна сума Договору визначається сумами всіх додаткових угод до Договору.

Згідно з п.3.3 Договору плата за використання опор контактної мережі здійснюється помісячно, на умовах 100% передоплати, сума якої вказана у протоколі договірної ціни (Додаток №1). Сторони підписують акти приймання - здачі наданих послуг в останній день поточного місяця.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної сплати наданих послуг Замовник оплачує Виконавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості (яка виникла при порушенні пп.3.3, 3.4 Договору), що діяла на момент заборгованості, за кожний день прострочення оплати.

Договір набуває чинності з 01.01.2014 року і діє до 31.12.2014 року, але в будь - якому випадку разі до повного виконання взятих на себе зобов»язань Сторонами по даному Договору. (п.5.1 Договору)

Додатком №1 до Договору №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд» від 31.12.2013 року Сторони узгодили вартість послуг.

Додатковими угодами до Договору №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд» від 31.12.2013 року Сторони неодноразово змінювали договірну ціну за ціною однієї одиниці в місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд» від 31.12.2013 року Позивачем було надано право на використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд», а Відповідачем в свою чергу прийняті вказані послуги, що підтверджується Актами приймання - здачі наданих послуг за період вересень 2014 р. - жовтень 2014 р. на загальну суму в розмірі 27 447 грн. 96 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, проте Відповідачем здійснена лише часткова оплата на суму 3 500 грн. 00 коп.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що він належним чином виконав свої зобов'язання за цим Договором, проте Відповідач порушив зобов'язання щодо своєчасного здійснення оплати за надані послуги за період вересень - жовтень 2014 року. Таким чином, заборгованість Фізичної особи - підприємця Нечай Оксани Юріївни перед Міським комунальним підприємством «Дніпропетровський електротранспорт» становить 23 947 грн. 96 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з заборгованість Фізичної особи - підприємця Нечай Оксани Юріївни пеню у розмірі 1 579 грн. 95 коп., 3% річних у розмірі 174 грн. 72 коп. та інфляційні у розмірі 1 454 грн. 91 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд» від 31.12.2013 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд» від 31.12.2013 року Позивачем було надано право на використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд», а Відповідачем в свою чергу прийняті вказані послуги, що підтверджується Актами приймання - здачі наданих послуг за період вересень 2014 р. - жовтень 2014 р. на загальну суму в розмірі 27 447 грн. 96 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, проте Відповідачем була здійснена часткова оплата за надані послуги за вересень 2014 р. на суму 3500 грн. 00 коп., що не заперечувалось Відповідачем у судовому засіданні.

Крім того, Позивачем на виконання умов Договору №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд» від 31.12.2013 року були виставлені рахунки - фактури на оплату №356 від 02.10.2014 р. на суму 14 131 грн. 84 коп. та №359 від 02.10.2014 р. на суму 13 316 грн. 12 коп.

Судом розглянуті та відхилені доводи Відповідача щодо неузгодженості Сторонами вартості послуг за Договором №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд» від 31.12.2013 року, оскільки Додатковими угодами №3 від 13.05.2014 р., №5 від 17.09.2014 р., №6 від 17.09.2014 р. Сторони без заперечень і зауважень, в добровільному порядку погодили вартість послуг: технічне узгодження умов розміщення конструкцій та розміщення рекламних засобів типу «конвексборд», ціну однієї одиниці з ПДВ та без ПДВ із зазначенням дати набрання сили такої ціни.

Відповідно до п.5.2 Договору усі зміни, додатки й доповнення до Договору дійсні у випадку, якщо вони оформлені в письмовій формі й підписані повноважними представниками Сторін.

Таким чином, Додаткові угоди №3 від 13.05.2014 р., №5 від 17.09.2014 р., №6 від 17.09.2014 р. до Договору №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд» від 31.12.2013 року, якими Сторони змінили вартість надання послуг є дійсними та обов'язковими до кожної із Сторін.

Крім того, заперечення Відповідача щодо неможливості стягнення суми заборгованості за спірним Договором після його розірвання 13.10.2014 року, Судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Так, статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також, згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1994, господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік.

Саме таким вимогам і відповідають Договір №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд» від 31.12.2013 року, Додаткові угоди №3 від 13.05.2014 р., №5 від 17.09.2014 р., №6 від 17.09.2014 р., Акти приймання - здачі наданих послуг за вересень 2014 р. на суму 4 499 грн. 84 коп., на суму 9 632 грн. 00 коп. та за жовтень 2014 р. на суму 13 316 грн. 12 коп., рахунки - фактури на оплату №356 від 02.10.2014 р. на суму 14 131 грн. 84 коп. та №359 від 02.10.2014 р. на суму 13 316 грн. 12 коп., що засвідчують факт здійснення господарської операції та договірних відносин.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.10.2014 року Позивачем був надісланий на адресу Відповідача лист №1489/1 про розірвання Договору №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд» від 31.12.2013 року з 21.10.2014 року, в якому також зазначено про наявність заборгованості за вересень 2014 р. у розмірі 10 631 грн. 84 коп. та за жовтень 2014 р. у розмірі 13 316 грн. 12 коп., що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 07.10.2014 р. та фіскальним чеком.

При цьому, Суд зазначає, що Відповідачем в обґрунтування заперечень був наданий лист Позивача №1489/1 від 07.10.2014 року про розірвання Договору №224 від 31.12.2013 р. з 13.10.2014 року, в якому зазначено про наявність заборгованості за вересень 2014 р. у сумі 10 512 грн. 24 коп. та за жовтень 2014 р. у сумі 7 889 грн. 81 коп.

Відповідно до п.5.3 Договору Договір може бути розірваний на вимогу однієї зі Сторін у випадку невиконання іншою стороною своїх зобов'язань за даним Договором, з повідомленням про це за 10 календарних днів до моменту розірвання Договору, за винятком випадків, передбачених у даному Договорі.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Позивач на виконання п.5.3 Договору №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд» від 31.12.2013 року надіслав на адресу Відповідача повідомлення про розірвання спірного Договору з 21.10.2014 року, а не з 13.10.2014 р., як помилково вважає Відповідач з посиланням на лист Виконавця від 07.10.2014 р. за вих. №1489/1, оскільки таке повідомлення має бути надіслано за 10 календарних днів до моменту розірвання Договору, а тому, за таких підстав, Договір є розірваним саме з 21.10.2014 р. За таких підстав, Суд не приймає до уваги лист Позивача №1489/1 від 07.10.2014 року про розірвання Договору №224 від 31.12.2013 р. саме з 13.10.2014 року у зв»язку з вищевикладеними та оціненими Судом доказами.

Таким чином, заборгованість Фізичної особи - підприємця Нечай Оксани Юріївни перед Міським комунальним підприємством «Дніпропетровський електротранспорт» за Договором №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд» від 31.12.2013 року становить 23 947 грн. 96 коп.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Міському комунальному підприємству «Дніпропетровський електротранспорт» в розмірі 23 947 грн. 96 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату наданих та прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 23 947 грн. 96 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 01.10.2014 р. по 14.01.2015 р. у розмірі 174 грн. 72 коп. та інфляційні у розмірі 1 454 грн. 91 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за надані й прийняті послуги за Договором №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу «конвексборд» від 31.12.2013 року за загальний період прострочки з 01.10.2014 р. по 14.01.2015 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних у розмірі 174 грн. 72 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 01.10.2014 року по 14.01.2015 року.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних за період з 01.10.2014 р. по 14.01.2015 р. в розмірі 1 454 грн. 91 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 01.10.2014 р. по 14.01.2015 р. у розмірі 1 579 грн. 95 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної сплати наданих послуг Замовник оплачує Виконавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості (яка виникла при порушенні пп.3.3, 3.4 Договору), що діяла на момент заборгованості, за кожний день прострочення оплати.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 01.10.2014 року по 14.01.2015 року вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня в розмірі 1 579 грн. 95 коп. за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 01.10.2014 року по 14.01.2015 року.

Таким чином, з Фізичної особи - підприємця Нечай Оксани Юріївни на користь Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 23 947 грн. 96 коп., 3% річних у розмірі 174 грн. 72 коп., інфляційні у розмірі 1 454 грн. 91 коп. та пеня у розмірі 1 579 грн. 95 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Нечай Оксани Юріївни (04111, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЩЕРБАКОВА, будинок 42/44, квартира 8, Ідентифікаційний код ) на користь Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» (49038, Дніпропетровська обл., місто Дніпропетровськ, ПРОСПЕКТ КАРЛА МАРКСА, будинок 119А, Ідентифікаційний код юридичної особи 32616520) заборгованість у розмірі 23 947 (двадцять три тисячі дев'ятсот сорок сім) грн. 96 (дев'яносто шість) коп., 3% річних у розмірі 174 (сто сімдесят чотири) грн. 72 (сімдесят дві) коп., інфляційні у розмірі 1 454 (одна тисяча чотириста п'ятдесят чотири) грн. 91 (дев'яносто одна) коп., пеню у розмірі 1 579 (одна тисяча п'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 95 (дев'яносто п'ять) коп. та судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 29 травня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин