ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року Справа № 910/1026/14
Вищий господарський суд України в складі колегії

суддів: Грейц К.В. - головуючого (доповідача), Бакуліної С.В., Глос О.І.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада"
на постановувід 31.03.2015
Київського апеляційного господарського суду
у справі господарського суду міста Києва № 910/1026/14
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Рада"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Едельвейс"
простягнення пені в сумі 21201,95грн,
за участю представників: позивача Дементьєв Я.Т.
відповідача Ломейко І.В.
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.04.2014 у справі №910/1026/14 (суддя Мудрий С.М.) частково задоволені уточнені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада" (далі-позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Едельвейс" (далі-відповідач) про стягнення пені в загальній сумі 21201,95грн за неналежне виконання умов договору від 30.06.2006 про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території та договору від 01.03.2008 про виконання робіт з вивозу та знешкодження твердих побутових відходів. Стягнено з відповідача на користь позивача 21076,14грн пені. В іншій частині позову відмовлено.

Київський апеляційний господарський суд, здійснюючи апеляційний перегляд в зв'язку зі скаргою відповідача, постановою від 31.03.2015 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.) рішення місцевого господарського суду у справі скасував, прийнявши нове рішення про відмову в позові.

Позивач з постановою Київського апеляційного господарського суду у справі не згоден, в поданій касаційній скарзі просить її скасувати, натомість рішення місцевого господарського суду залишити в силі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме: ст. ст. 64, 87 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, скаржник звертає увагу, що, оскільки місцевий господарський суд належним чином повідомляв відповідача про місце та час розгляду справи, посилання останнього на неможливість подати заяву про застосування позовної давності до суду першої інстанції є необґрунтованими, а, відтак, у апеляційного господарського суду були відсутні підстави для відмови в позові через пропуск позовної давності, про застосування якої заявлено після прийняття рішення у справі, без зазначення об'єктивних причин неможливості подання такої заяви до місцевого господарського суду.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач заперечив проти її задоволення.

Заслухавши пояснення присутніх у відкритому судовому засіданні представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного та рішенні місцевого господарських судів, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що 30.06.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рада" (далі-підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Едельвейс" (далі-користувач) укладено договір про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території, предметом якого є забезпечення підприємством надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території у будинку №13 по вул. Анни Ахматової в м. Києві, в якому знаходяться нежилі приміщення користувача, а користувачем своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, визначеними цим договором (п.1.1 договору); користувач зобов'язується сплачувати фактичну вартість отриманих послуг; у разі несвоєчасного внесення платежів за послуги сплачувати пеню у розмірі, встановленому п.3.2 цього договору (п .п. 2.4.4, 2.4.14 договору); розрахунковим періодом є календарний місяць, оплата за надання послуг складається по фактичним витратам підприємства, що наведені в розрахунку вартості житлово-комунальних послуг, що є невід'ємною частиною цього договору. Розмір щомісячної плати за надані послуги, визначається додатками до цього договору і розраховується як частка від загальних витрат на утримання будинку та прибудинкової території, згідно діючих тарифів. Щомісячна плата може корегуватись в разі зміни тарифів. Оплата за надання послуг здійснюється користувачем на підставі рахунків, наданих підприємством, шляхом перерахування коштів на рахунок підприємства до 25 числа кожного місяця, наступного за звітним (п.3.1 договору); послуги оплачуються в безготівковій формі через банківські установи шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підприємства (п.3.2 договору); за несвоєчасну оплату послуг користувачем, підприємство нараховує пеню в розмірі 1 % від суми сплати за кожний день прострочки (включаючи день оплати) (п.3.3 договору); термін дії цього договору складає три роки з дня його підписання (п.6.8 договору); дія договору автоматично продовжується на наступний термін, якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд за один місяць до закінчення його дії (п.6.9 договору).

Також, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рада" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Едельвейс" (замовник) укладено договір про виконання робіт з вивозу та знешкодження твердих побутових відходів, за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати роботи по перевезенню та знешкодженню твердих побутових відходів (ТПВ), відповідно до адреси об'єктів і періодичності вивозу, заявленої при складанні договору, а замовник зобов'язується оплатити роботу в порядку і строки, передбачені цим договором (п.1.1 договору); вартість робіт по вивезенню та знешкодженню ТПВ за 1 м2 становить 45,00грн з ПДВ (п.1.3 договору); розрахунковим періодом для оплати робіт є календарний місяць (п.4.1 договору); оплата за роботи здійснюється згідно з договором шляхом розрахунків перерахуванням коштів на рахунок виконавця до 10 числа поточного місяця (п.4.3 договору); якщо роботи замовнику надані в повному обсязі, але кошти за надані послуги не поступили на рахунок виконавця до 10 числа місяця, що слідує за звітним, замовник сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу на користь виконавця за кожен день прострочення, але не більше подвійної суми заборгованості (п.4.4 договору); договір набирає чинності з 01.03.2008 і діє до тих пір, поки одна із сторін за 15 календарних днів письмово не заявить про його розірвання (п.9.1 договору).

Як встановлено судами, за період з січня 2012 року по травень 2012 року позивач по вказаних вище договорам надав відповідачеві послуги на загальну суму 28128,62грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

- актом від 01.02.2012, рахунком-фактурою №СФ-0000005 від 31.01.2012 на суму 5181,86грн та актом №ОУ-0000435 здачі-прийняття робіт (надання послуг) січень 2012 року на суму 5181,86грн (за експлуатаційні витрати, вивіз ТВП, опалення НП);

- актом від 02.03.2012, рахунком-фактурою №СФ-000290 від 29.02.2012 на суму 6117,62грн та актом №ОУ-0000018 здачі-прийняття робіт (надання послуг) лютий 2012 року на суму 6117,62грн (за експлуатаційні витрати, вивіз ТВП, опалення НП);

- актом від 02.04.2012, рахунком-фактурою №СФ-000315 від 31.03.2012 на суму 7530,85грн та актом №ОУ-0000054 здачі-прийняття робіт (надання послуг) березень 2012 року на суму 7530,85грн (за експлуатаційні витрати, вивіз ТВП, опалення НП);

- актом від 02.05.2012, рахунком-фактурою №СФ-000339 від 30.04.2012 на суму 5682,41грн (за експлуатаційні витрати, вивіз ТВП, опалення НП);

- актом від 04.06.2012, рахунком-фактурою №СФ-000364 від 31.05.2012 на суму 3615,88грн (за експлуатаційні витрати, вивіз ТВП, опалення НП).

Зазначені послуги, відповідно до наявних у матеріалах справи банківських виписок №216 від 12.03.2012 на суму 414,84грн, № 217 від 12.03.2012 на суму 1414,84грн, №270 від 26.07.2012 на суму 16000,68грн, №280 від 07.08.2012 на суму 10713,13грн, були повністю оплачені відповідачем, втім з порушенням строків оплати, визначених умовами договорів.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договорів про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території від 30.06.2006 та про виконання робіт з вивозу та знешкодження твердих побутових відходів від 01.03.2008 щодо своєчасного розрахунку за надані послуги позивачем нарахована пеня за період з 25.02.2012 по 07.08.2012 в загальній сумі 21201,95грн (заява про уточнення позовних вимог від 24.01.2014), стягнення якої є предметом даного позову, обґрунтованого, зокрема, приписами ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України та умовами пунктів 3.3, 4.4 договорів від 30.06.2006 та від 01.03.2008 відповідно.

Вирішуючи спір у справі, місцевий господарський суд, встановивши факт прострочення відповідачем оплати наданих послуг по договорам від 30.06.2006 та від 01.03.2008, дійшов висновку про наявність підстав для застосування відповідальності у вигляді стягнення пені. Разом з цим, здійснивши перерахунок пені, нарахованої за договором від 01.03.2008, суд першої інстанції визначив позовні вимоги в цій частині обґрунтованими в сумі 125,82грн, у зв'язку з чим у стягненні решти заявленої позивачем пені по цьому договору відмовлено.

Відповідач, зазначаючи про те, що його не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, заявивши водночас про застосування позовної давності.

Київський апеляційний господарський суд, здійснюючи апеляційний перегляд справи, з огляду на те, що відповідач не приймав участі у судових засіданнях першої інстанції, а в матеріалах справи відсутні докази вручення відповідачеві будь-яких процесуальних документів (наявні в матеріалах справи судові поштові повідомлення не були доставлені адресату через вибуття останнього з зазначеної адреси), дійшов висновку про можливість розглянути заяву апелянта про застосування позовної давності до спірних правовідносин під час апеляційного провадженяі. Отже, встановивши обставини пропуску позивачем позовної давності щодо стягнення пені, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позову повністю.

Втім, з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для скасування рішення місцевого господарського суду не можна погодитися, враховуючи таке.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

За умовами пункту 3.3 договору про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території за несвоєчасну оплату послуг користувачем, підприємство нараховує пеню в розмірі 1% від суми сплати за кожний день прострочки (включаючи день оплати).

Згідно з пунктом 4.4 договору про виконання робіт з вивозу та знешкодження твердих побутових відходів якщо роботи замовнику надані в повному обсязі, але кошти за надані послуги не поступили на рахунок виконавця до 10 числа місяця, що слідує за звітним, замовник сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу на користь виконавця за кожен день прострочення, але не більше подвійної суми заборгованості.

Відтак, враховуючи встановлення обставин прострочення відповідачем оплати наданих позивачем послуг в січні - травні 2012 року, висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача пені в загальній сумі 21076,14грн за період прострочення з 25.02.2012 по 07.08.2012 колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

Щодо застосування судом апеляційної інстанції наслідків спливу позовної давності колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою. У суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом.

Як вбачається з матеріалів справи, всі процесуальні документи місцевим господарським судом направлялись відповідачеві за адресою, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме - 02068, м. Київ, вул. Анни Ахматової, буд. 13, кв. 113, втім були повернені до суду з довідкою "Укрпошти" про причину повернення "Вибуло".

При цьому, відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відтак, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, який надсилав процесуальні документи, в т.ч. ухвалу про призначення справи до розгляду і 5 ухвал про відкладення розгляду справи, за належною юридичною адресою відповідача, дотримався вимог процесуального закону щодо належним чином повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, адже, будь-які документи про іншу адресу місцезнаходження відповідача у суду були відсутні. При цьому, відповідач не доводив і в суді апеляційної інстанції обставин його вибуття з зареєстрованого місцезнаходження та/або його зміну.

Таким чином, враховуючи, що неможливість подання заяви про застосування позовної давності до суду першої інстанції обґрунтована відповідачем саме його неналежним повідомленням судом, колегія суддів вважає безпідставним висновок апеляційного господарського суду про ґрунтовність зазначених доводів відповідача та, відповідно, про прийняття такої заяви до уваги.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Оскільки, приймаючи рішення у справі, за відсутності заяви належним чином повідомленого відповідача про застосування позовної давності, місцевий господарський суд не міг та не повинен був застосовувати приписи глави 19 ЦК України за власною ініціативою, відтак, з урахуванням інших встановлених судами обставин справи, колегія суддів зазначає, що жодної з визначених нормою ст. 104 ГПК України підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд не обґрунтував.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим у суду апеляційної інстанції були відсутні підстави для скасування рішення місцевого господарського суду.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 у справі Господарського суду міста Києва №910/1026/14 скасувати.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2014 у цій справі залишити в силі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Едельвейс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада" 913,50грн витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.

Відповідний наказ доручити видати Господарському суду міста Києва.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Рада" 357,85грн судового збору, зайво сплаченого за платіжним дорученням №4013 від 21.04.2015.

.

Головуючий суддя К.В. Грейц

Судді С.В. Бакуліна

О.І. Глос