РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015Справа №910/4442/15-г
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування"

до комунального підприємства "Дирекція з капітального будівництва та реконструкції "Київбудреконструкція"

про стягнення 419 094,63 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Сулима В.М. - представник за довіреністю № 247/3-165 від 02.04.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" до комунального підприємства "Дирекція з капітального будівництва та реконструкції "Київбудреконструкція" про стягнення 419 094,63грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.09.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 2013-103, відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання з виконання проектних та вишукувальних робіт по об'єкту: протизсувні роботи на схилах озера біля садиби № 7 учбового провулку у Голосіївському районі м. Києва» (стадія «Робочий проект»).

Відповідно до п. 2.1. договору в редакції додаткової угоди № 01 від 25.11.2013 року ціна договору є динамічною і становить суму 457783, 64 грн. в тому числі ПДВ.

Згідно з п. 2.3. договору оплата 80 % вартості виконаних робіт відповідно до договору робіт здійснюється протягом 5 банківських днів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі оформлених та підписаних актів передачі-приймання проектних робіт по мірі готовності окремих етапів (розділів) робіт за умови наявності коштів на реєстраційному рахунку замовника). Вартість окремих етапів робіт зазначені у календарному плані (додаток 2).

П. 2.5. передбачено, що кошти виконавцю перераховуються замовником у встановленому цим договором порядку в межах отриманого бюджетного фінансування.

27.12.2013 року сторони склали акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ГС-0000561 на суму 8 025,62 грн., № ГС-0000487 на суму 41 015,68 грн. та № ГС-0000562 на суму 237 119.64 грн. Загальна сума вартості робі т складала 356 160,94 грн.

Відповідач не виконав свої зобов'язання за договором і 24.03.2013 року позивач направив відповідачеві претензію № 178/7/1/7-07 з вимогою оплатити заборгованість.

Відповідач у відповідь на претензію зазначив, що пропоную розглянути можливість підписання додаткових угод з продовженням терміну погашення заборгованості.

10.04.2014 року сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 356 160,94 грн.

На підставі викладеного вище позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості у вказаній сумі та пені у сумі 62 933,69 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.02.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 23.03.2015 року.

23.03.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи на виконання вимог ухвали суду від 27.02.2015 року.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали від 23.03.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 018.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.03.2015 року розгляд справи перенесено на 07.04.2015 року.

07.04.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 07.04.2015 року з'явились представники сторін

Представник відповідача підтримав подане клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача виніс дане клопотання на розсуд суду.

Представник відповідача подав клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Суд задовольнив клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Судом оголошена перерва в судовому засіданні до 19.05.2015 року.

У судове засідання 19.05.2015 року представник позивача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом суду засідання від 07.04.2015 року.

У судове засідання з'явився представник відповідача та надав суду докази оплати основної суми заборгованості та додаткові документи до справи.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд припиняє провадження у справі в частині стягнення основного боргу та вважає, що позовні вимоги в іншій частині не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

30.09.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 2013-103, відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання з виконання проектних та вишукувальних робіт по об'єкту: протизсувні роботи на схилах озера біля садиби № 7 учбового провулку у Голосіївському районі м. Києва» (стадія «Робочий проект»).

Відповідно до ч.1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.2 статті 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до п. 2.1. договору в редакції додаткової угоди № 01 від 25.11.2013 року ціна договору є динамічною і становить суму 457783, 64 грн. в тому числі ПДВ.

Згідно з п. 2.3. договору оплата 80 % вартості виконаних робіт відповідно до договору робіт здійснюється протягом 5 банківських днів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі оформлених та підписаних актів передачі-приймання проектних робіт по мірі готовності окремих етапів (розділів) робіт за умови наявності коштів на реєстраційному рахунку замовника). Вартість окремих етапів робіт зазначені у календарному плані (додаток 2).

П. 2.5. передбачено, що кошти виконавцю перераховуються замовником у встановленому цим договором порядку в межах отриманого бюджетного фінансування.

Відповідно до ч.1 ст.853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

27.12.2013 року сторони склали акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ГС-0000561 на суму 8 025,62 грн., № ГС-0000487 на суму 41 015,68 грн. та № ГС-0000562 на суму 237 119.64 грн. Загальна сума вартості робі т складала 356 160,94 грн.

Відповідач не виконав свої зобов'язання за договором і 24.03.2013 року позивач направив відповідачеві претензію № 178/7/1/7-07 з вимогою оплатити заборгованість.

Відповідач у відповідь на претензію зазначив, що пропоную розглянути можливість підписання додаткових угод з продовженням терміну погашення заборгованості.

10.04.2014 року сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 356 160,94 грн.

Відповідачем надано додаткові угоди, підписані представниками сторін та засвідчені печатками:

- № 04 від 02.12.2014 року, відповідно до якого змінено п. 2.2. договору строків оплати;

- № 05 від 31.12.2014 року, відповідно до якої змінили п. 2.2. договору та встановили, що розрахунок за виконані роботи у 2013 році в сумі 356 160,94 грн. буде здійснений після затвердження бюджетних призначень та надходження коштів на реєстраційний рахунок замовника не пізніше 01.05.2015 року. Також даною угодою змінили п. 11.1. та внесли зміни до додатку № 2 - календарний план виконання робіт до договору.

- № 06 від 14.04.2015 року відповідно до якої змінили п. 2.2. договору та встановили, що розрахунок за виконані роботи у 2013 році в сумі 356 160,94 грн. буде здійснений після затвердження бюджетних призначень та надходження коштів на реєстраційний рахунок замовника не пізніше 01.05.2015 року.

Відповідачем у судовому засіданні надані банківські виписки, відповідно до яких 10.04.2015 року позивачеві сплачено 356 160,94 грн.

Таким чином, відповідачем були перераховані вказані кошти у сумі 356 160,94 грн. у визначений додатковими угодами строк.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частина 2 статті 80 ГПК України передбачає, що у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача за договором № 2013-103 від 30.09.2013 року у розмірі 356 160,94 грн. спростовано, оскільки, відповідачем сплачено заборгованість, тому суд припиняє провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 356 160,94 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

У зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі пені у сумі 62 933,69 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.2. договору у разі невиконання або неналежного виконання сторонами умов договору застосовуються штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент невиконання робіт, від вартості послуг.

Як зазначено вище, додатковими угодами № 05 від 31.12.2014 року та № 06 від 14.04.2015 року змінено п. 2.2. договору та встановлено, що розрахунок за виконані роботи у 2013 році в сумі 356 160,94 грн. буде здійснений після затвердження бюджетних призначень та надходження коштів на реєстраційний рахунок замовника не пізніше 01.05.2015 року.

Відповідно до наданих банківських виписок оплата здійснена 10.04.2015 року.

Оскільки, відповідач оплатив заборгованість в межах, встановлених умовами договору в редакції додаткових угод, відповідач належно виконав свої зобов'язання і у позивача немає підстав для нарахування пені, тому, вимога позивача щодо стягнення пені в розмірі 62 933,69 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору (частина 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України).

У зв'язку з тим, що спір виник внаслідок неврахування позивачем додаткових угод до договору судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 356 160,94 грн.

2. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 02.06.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий