КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2015 р. Справа№ 910/26448/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання - Філімоновій І.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фінростбанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.15року (повний текст якого складено 16.02.2015р.)

у справі №910/26448/14 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Фінростбанк"

до Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватконсалтінг"

про визнання незаконним звернення стягнення на грошові кошти та стягнення

безпідставно списаних грошових коштів у розмірі15 150 000,00 грн.

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит"

до Публічного акціонерного товариства "Фінростбанк"

про визнання зобов'язань припиненими

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" до Публічного акціонерного товариства "Банк Національний Кредит" про:

- визнання незаконним звернення стягнення Публічним акціонерним товариством "Банк Національний Кредит" на грошові кошти у сумі 150 000,00 грн., що знаходяться на рахунку № 3004 відкритого в АТ "Банк Національний Кредит" на ім'я АТ "Фінростбанк", в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 180ю/2012/05-1511/2-1 від 30.08.2012;

- визнання незаконним звернення стягнення Публічним акціонерним товариством "Банк Національний Кредит" на грошові кошти у сумі 15 000 000,00 грн., що знаходяться на рахунку № 3003 відкритого в АТ "Банк Національний Кредит" на ім'я АТ "Фінростбанк", в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 180ю/2012/05-1511/2-1 від 30.08.2012;

- стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк Національний Кредит" на користь Публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" безпідставно списані грошові кошти у сумі 15 150 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що що 06.12.2010 між позивачем та відповідачем було укладено два договори міжбанківського вкладу (депозиту) № 06122010-1/МБД та № 06122010-2/МБД від 06.12.2010, відповідно до яких позивач надав, а відповідач прийняв грошові кошти в загальному розмірі 15 150 000,00 грн. 30.08.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватконсалтінг" (позичальник) та відповідачем було укладено кредитний договір № 180ю/2012/05-1511/2-1, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 15 000 00,00 грн. В забезпечення умов кредитного договору між позивачем (як поручителем) та відповідачем 30.08.2012 укладено два договори застави майнових прав № 04-1523/1-1 та № 04-1525/1-1, відповідно до яких в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач передає в заставу майнові права на отримання грошових коштів в загальному розмірі 15 150 000,00 грн. (вклад) та нараховані проценти, що випливають з договорів міжбанківського вкладу (депозиту), зазначених вище. Також між сторонами укладено два договори відступлення права вимоги № 04-1524/1-1 та № 04-1526/1-1 від 30.08.2012, згідно яких позивач передав відповідачу як новому кредитору право вимоги за договорами міжбанківського вкладу (депозиту) № 06122010-1/МБД та № 06122010-2/МБД від 06.12.2010. 12.09.2014 позивач отримав повідомлення від відповідача про списання коштів позивача на підставі договорів застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Строк повернення сум вкладу за договорами депозиту настав 01.09.2014 та відповідач не здійснив перерахування грошових коштів позивачу та на момент здійснення списання коштів у відповідача було відсутнє право договірного списання коштів, оскільки строк виконання зобов'язання за кредитним договором не настав та відсутні порушення зобов'язань за кредитним договором.

30.12.2014 Публічне акціонерне товариство "Банк Національний Кредит"звернулась до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" про:

- визнання зобов'язання за договором міжбанківського вкладу (депозиту) № 06122010-1/МБД від 06.12.2010 припиненим, у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі;

- визнання зобов'язання за договором міжбанківського вкладу (депозиту) № 06122010-2/МБД від 06.12.2010 припиненим, у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі, яку ухвалою місцевого господарського суду від 06.01.2015 року було прийнято до спільного провадження.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 у справі №910/26448/14 в задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" відмовлено повністю. Задоволено зустрічний позов Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит". Визнано припиненим зобов'язання за договором міжбанківського вкладу (депозиту) № 06122010-1/МБД від 06.12.2010, у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Визнано припиненим зобов'язання за договором міжбанківського вкладу (депозиту) № 06122010-2/МБД від 06.12.2010, у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" (65104, м. Одеса, просп. Ак. Глушка, 13, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" (04053, м. Київ, вул. Тургенівська, 52/58, ) 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Публічне акціонерне товариства "Фінростбанк" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд поновити строк для подачі апеляційної скарги, прийняти її до провадження, скасувати рішення та прийняти нове, яким первісний позов задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

На підставі апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 року, згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 23.03.2015р. відновлено апелянту пропущений строк на подання апеляційної скарги, порушено по ній апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 07.04.15р.

В судове засідання 07.04.15р. з'явилися представники позивача та відповідача. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.15р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 20.05.15р.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 року у справі №910/26448/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити первісний позов, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в її задоволенні та залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як було вірно встановлено судом першої інстанції 06.12.2010 між Публічним акціонерним товариством "Фінростбанк" (вкладник) та Публічним акціонерним товариством "Банк Національний кредит" (банк) укладено договір міжбанківського вкладу (депозиту) № 06122010-1/МБД (далі - договір депозиту № 06122010-1/МБД).

Згідно п.п. 1.1., 1.2., 1.3. договору депозиту № 06122010-1/МБД вкладник передав банку, а банк прийняв грошові кошти в розмірі 15 000 000,00 грн. на строк з 06.12.2010 по 05.12.2011 (день повернення вкладу).

06.12.2010 між Публічним акціонерним товариством "Фінростбанк" (вкладник) та Публічним акціонерним товариством "Банк Національний кредит" (банк) укладено договір міжбанківського вкладу (депозиту) № 06122010-2/МБД (далі - договір депозиту № 06122010-2/МБД).

Як вбачається з п.п. 1.1., 1.2., 1.3. договору депозиту № 06122010-2/МБД вкладник передав банку, а банк прийняв грошові кошти в розмірі 150 000,00 грн. на строк з 06.12.2010 по 05.12.2011 (день повернення вкладу).

30.08.2012 між Публічним акціонерним товариством "Банк Національний кредит" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватконсалтінг" (позичальник) було укладено договір кредиту № 180ю/2012/05-1511/2-1 (далі - кредитний договір).

Згідно п. 1.1 кредитного договору кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 15 000 000,00 грн., зі сплатою 6 процентів річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в додатку 1 до цього договору, що є невід'ємною складовою частиною цього договору, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 27.08.2013, на умовах, визначених цим договором.

У відповідності до п. 1.3. кредитного договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги Кредитор укладає з:

1.3.1. майновим поручителем ПАТ "Фінростбанк" договір застави майнових прав на грошові кошти, що розміщені на депозитному рахунку, згідно міжбанківського вкладу (депозиту) № 06122010-1/МБД від 06.12.2010 в сумі 15 000 000,00 грн.;

1.3.2. майновим поручителем ПАТ "Фінростбанк" договір застави майнових прав на грошові кошти, що розміщені на депозитному рахунку, згідно міжбанківського вкладу (депозиту) № 06122010-2/МБД від 06.12.2010 в сумі 150 000,00 грн.

Згідно до п. 2.1. кредитного договору видача кредиту на цілі, визначені п. 1.2. цього договору, проводиться шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з позичкового рахунку в ПАТ "Банк Національний кредит".

Зі змісту заяви ТОВ "Приватконсалтінг" від 30.08.2012 вбачається, що останнє з метою проведення платіжного доручення № 1 від 30.08.2012. звернулось до ПАТ "Банк Національний кредит" з проханням здійснити видачу кредиту в сумі 15 000 000,00 грн. на свій поточний рахунок в ПАТ "Банк Національний кредит".

На виконання умов кредитного договору 30.08.2012 ПАТ "Банк Національний кредит" було видано ТОВ "Приватконсалтінг" кредит в розмірі 15 000 000,00 грн.

30.08.2012 між Публічним акціонерним товариством "Банк Національний кредит" (заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Фінростбанк" (заставодавець) укладено договір застави майнових прав № 04-1525/1-1 (далі - договір застави № 04-1525/1-1).

У відповідності до п. 1.1. договору застави № 04-1525/1-1 за цим договором заставодавець у якості забезпечення виконання всіх зобов'язань позичальника за договором кредиту №180ю/2012/05-1511/2-1 від 30.08.2012 (основний договір), передає заставодержателю в заставу майнові права на отримання грошових коштів в сумі 15 000 000,00 грн., включаючи сам вклад в сумі 15 000 000,00 грн., нараховані проценти в розмірі 4,10 процентів річних на нього, що випливають з договору міжбанківського вкладу (депозиту) № 06122010-1/МБД від 06.12.2010, згідно з яким заставодавець виступає вкладником (предмет застави).

30.08.2012 між Публічним акціонерним товариством "Банк Національний кредит" (заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Фінростбанк" (заставодавець) укладено договір застави майнових прав № 04-1523/1-1 (далі - договір застави № 04-1523/1-1).

Згідно з п. 1.1. договору застави № 04-1523/1-1 за цим договором заставодавець у якості забезпечення виконання всіх зобов'язань позичальника за договором кредиту №180ю/2012/05-1511/2-1 від 30.08.2012 (основний договір), передає заставодержателю в заставу майнові права на отримання грошових коштів в сумі 150 000,00 грн., включаючи сам вклад в сумі 150 000,00 грн., нараховані проценти в розмірі 16 процентів річних на нього, що випливають з договору міжбанківського вкладу (депозиту) № 06122010-2/МБД від 06.12.2010, згідно з яким заставодавець виступає вкладником (предмет застави).

Відповідно до п. 1.1.1. договорів застави № 04-1525/1-1 та № 04-1523/1-1 боржником по відношенню до заставодавця за договорами міжбанківського вкладу (депозиту) № 06122010-1/МБД від 06.12.2010 та № 06122010-2/МБД від 06.12.2010 є заставодержатель.

Суттю забезпечених заставою вимог є виконання зобов'язань позичальником перед заставодержателем, зокрема повернення кредиту в сумі 15 000 000,00 грн., з порядком його погашення, передбаченим основним договором, та кінцевим терміном погашення кредиту до 27.08.2013 (п. 1.2. договорів застави № 04-1525/1-1 та № 04-1523/1-1).

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у випадку, якщо на час настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано належним чином згідно з умовами основного договору (п. 1.2.5. договорів).

30.08.2012 між Публічним акціонерним товариством "Банк Національний кредит" (новий кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Фінростбанк" (первісний кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 04-1524/1-1 (далі - договір відступлення № 04-1524/1-1).

30.08.2012 між Публічним акціонерним товариством "Банк Національний кредит" (новий кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Фінростбанк" (первісний кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 04-1526/1-1 (далі - договір відступлення № 04-1526/1-1).

Відповідно до п. 1.1. договорів відступлення № 04-1524/1-1 та № 04-1526/1-1 первісний кредитор передає, а новий кредитор одержує право вимоги за договорами міжбанківського вкладу (депозиту) № 06122010-1/МБД від 06.12.2010 та № 06122010-2/МБД від 06.12.2010 (основний договір), укладеним між первісним кредитором і новим кредитором. Вклад за основним договором здійснюється шляхом розміщення в установі нового кредитора грошових коштів.

Згідно з п. 1.2. договорів відступлення № 04-1524/1-1 та № 04-1526/1-1 ці договори укладено під відкладальною обставиною, що - Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватконсалтінг", яке виступає позичальником перед новим кредитором за договором кредиту № 180ю/2012/05-1511/2-1 від 30.08.2012, не виконає (або виконає не в повному обсязі) взяті на себе зобов'язання перед новим кредитором по договору кредиту, зокрема:

1.2.1. повернення новому кредитору суми отриманого кредиту в розмірі заборгованості позичальника за договором кредиту в сумі 15 000 000,00 грн. та кінцевим терміном погашення 27.08.2013, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором кредиту.

03.09.2013 між Публічним акціонерним товариством "Банк Національний кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватконсалтінг" укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору, відповідно до якого внесено зміни до п. 1.1. кредитного договору та визначено кінцевий термін повернення заборгованості до 26.08.2014.

Отже, за умови кредитного договору кредит має бути повернуто ТОВ "Приватконсалтінг" в строк - 26.08.2014.

03.09.2013 між Публічним акціонерним товариством "Банк Національний кредит" та Публічним акціонерним товариством "Фінростбанк" укладено договір про внесення змін № 1 до договору відступлення № 04-1524/1-1, згідно з яким внесено зміни до п. 1.2.1. та визначено кінцевий термін погашення 26.08.2014.

03.09.2013 між Публічним акціонерним товариством "Банк Національний кредит" та Публічним акціонерним товариством "Фінростбанк" укладено договір про внесення змін № 1 до договору відступлення № 04-1526/1-1, згідно з яким внесено зміни до п. 1.2.1. та визначено кінцевий термін погашення 26.08.2014.

З урахуванням викладеного, якщо позичальник в строк до 26.08.2014 не виконає зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту ПАТ "Банк Національний кредит", останній набуває право вимоги за договорами депозиту.

05.09.2013 між Публічним акціонерним товариством "Фінростбанк" (вкладник) та Публічним акціонерним товариством "Банк Національний кредит" (банк) укладено договір міжбанківського вкладу (депозиту) укладено договір про внесення змін № 5 до договору депозиту № 06122010-1/МБД, згідно з яким встановлено, що остаточною датою повернення коштів вкладнику є 01.09.2014, але в будь-якому разі не раніше повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

05.09.2013 між Публічним акціонерним товариством "Фінростбанк" (вкладник) та Публічним акціонерним товариством "Банк Національний кредит" (банк) укладено договір міжбанківського вкладу (депозиту) укладено договір про внесення змін № 5 до договору депозиту № 06122010-2/МБД, згідно з яким встановлено, що остаточною датою повернення коштів вкладнику є 01.09.2014, але в будь-якому разі не раніше повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Таким чином за умовами депозитних договорів остаточною датою повернення коштів вкладнику за обома договорами є 01.09.2014, однак не раніше повного виконання зобов'язань за кредитним договором, строк за яким настає 26.08.2014.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом попередньої інстанції, 30.08.2012 між Публічним акціонерним товариством "Банк Національний кредит" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватконсалтінг" був укладений кредитний договір №180ю/2012/05-1511/2-1, за умовами якого, Банк надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 15 000 000,00 грн., зі сплатою 6 процентів річних та комісій.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1 та 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1052 Цивільного кодексу України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно заяви ТОВ «Приватконсалтінг», від 30 серпня 2012 року, останнє з метою забезпечення проведення платіжного доручення № 1 від 30.08.2012 р., звернулося до ПАТ «Банк Національний кредит» з проханням здійснити видачу кредиту, у сумі 15 000 000,00 грн., на свій поточний рахунок № 2001 відкритий в ПАТ «Банк Національний кредит»

Відповідно до класів рахунків та їх призначення, визначених Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої Постановою Правління НБУ № 280 від 17.06.2004 р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.07.2004р. за № 919/9518, за балансовим рахунком: 2062 -обліковуються короткострокові кредити в поточну діяльність, що надані суб'єктам господарювання. За дебетом рахунку проводяться суми наданих кредитів. За кредитом рахунку проводяться суми погашення заборгованості.

Тобто, факт видачі і погашення кредитів суб'єктів господарювання відображається за балансовим рахунком 2062, а доказом його наявності чи відсутності, є виписка за даним рахунком.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: копії розпорядження бек-офісу ПАТ «Банк Національний кредит» від 30.08.2012р., меморіального ордеру №3229194 від 30.08.2012р., виписки по поточному рахунку ТОВ «Приватконсалтінг» № 2001 за 30.08.2012р., ПАТ «Банк Національний кредит» на виконання умов Договору кредиту, ТОВ «Приватконсалтінг» було видано 15 000 000,00 грн., з відображення відповідного боргу за рахунком № 2001.

Стосовно доводів апелянта з приводу наявності певних порушень у дотриманні порядку надання кредитних коштів позичальнику, колегія суддів зазначає, що дані твердження не впливають на вирішення даного спору, оскільки не невілюють суть фактичного отримання останнім кредитних коштів у розрізі виконання кредитором основного зобов'язання за кредитним договором, що у свою чергу зобов'язує позичальника у своєчасному їх повернені.

Таким чином відповідач був зобов'язаний виконати зобов'язання перед позивачем щодо повернення кредитних коштів у строки визначені угодою про надання кредиту №180ю/2012/05-1511/2-1 від 30.08.2012 р. - не пізніше 26.08.2014, проте, як було вірно встановлено судом першої інстанції, дані зобов'язання позичальником виконані не були.

Підстави заміни кредитора у зобов'язанні визначені приписами статті 512 Цивільного кодексу України, зокрема, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги (цесія) є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора - цедента, новому кредиторові - цесіонарію, і відбувається шляхом укладення договору між цими суб'єктами, на підставі якого до цесіонарія переходить право вимагати від боржника вчинити певні дії.

Об'єктом цесії є майнові права, що належать кредиторові як стороні зобов'язання.

Заміна кредитора може здійснюватись на різних стадіях існування зобов'язання, коли сторони ще не виконали зобов'язання або коли хоча б одна з них частково виконала зобов'язання.

Відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором за те, що вимога, котру він передає є дійсною визначена статтею 519 Цивільного кодексу України.

Так, у разі коли боржник не виконує свого зобов'язання перед новим кредитором, відповідальність за це несе сам боржник, первісний кредитор за дії боржника не відповідає, окрім випадків, коли він поручився за нього перед новим кредитором.

За приписами статті 514 Цивільного кодексу України, що має диспозитивний характер, до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредиторові у зобов'язанні, якщо інше не встановлено договором або законом.

У договорі про відступлення права вимоги сторони вправі самостійно визначити обсяг прав, які переходять до нового кредитора.

Порядок заміни кредитора у зобов'язанні встановлено статтею 516 Цивільного кодексу України, за якою заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

30 серпня 2012 року між сторонами по справі було укладено договір відступлення права вимоги під відкладальною обставиною № 04-1525/1-1 та № 04-1526/1-1, згідно якого у випадку порушення клієнтом умов кредитного договору, а саме не повернення відповідачу до 26.08.2014 року кредиту у розмірі 15 000 000,00 грн., договір відступлення набуває чинності та до позивача переходить право вимоги за договорами депозиту №06122010-1/МБД та №06122010-2/МБД від 06.12.2010 р.

Статтею 606 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. При цьому необхідною умовою припинення зобов'язання згідно зі статтею 606 є взаємна відповідність прав і обов'язків боржника і кредитора, за відсутності якої зобов'язання не може бути припинене.

Приписи статті 606 ЦК України встановлюють такий спосіб припинення цивільно-правового зобов'язання, що не залежить від волі сторін. Поєднання боржника і кредитора в одній особі має місце в разі, якщо до сторони, яка є боржником, переходить за певних обставин зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, та/або навпаки. Іншими словами, в силу об'єктивних обставин або певного правочину один із суб'єктів правовідношення зникає (або виходить із двосторонніх зобов'язальних правовідносин). При цьому до особи, що залишилась, переходять всі правомочності щодо взаємних зобов'язань, у зв'язку з чим власне і припиняється правовідношення.

Отже, щоб зобов'язання припинилось на підставі наведеної норми поєднанням двох сторін у одній особі, необхідно щоб у результаті такого поєднання лишилась лише одна особа.

Таким чином у зв'язку з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватконсалтінг" зобов'язання з повернення грошових коштів та процентів за договором кредиту № 180ю/2012/05-1511/2-1 від 30.08.2012, відповідач отримав право вимоги на грошові кошти, розміщені не депозитних рахунках, укладених між сторонами по справі.

А отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів констатує, що зобов'язання за договорами депозиту є припиненими починаючи з 26.08.2014, у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст.606 Цивільного кодексу Українн), що в розрізі спірних правовідносин повністю виключає задоволення позовннх вимог ПАТ "Фінростбанк", оскільки відповідач з вищезазначеної дати не є зобов'язаною особою у відношенні позивача.

При цьому колегія суддів зазначає, що у відповідності до договорів відступлення, відповідач набув прав кредитора за договорами депозиту, тобто, в даному випадку мало місце виконання цих договорів пов'язане зі зміною власника коштів за правилами цесії та жодним чином не процедура звернення стягнення на заставлене майно позивача чи задоволення вимог його кредитора, що у свою чергу спростовує доводи ПАТ "Фінростбанк".

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов до вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні первісного позову та наявністю усіх правових підстав для задоволення зустрічного.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта (позивача).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 10.02.2015 року по справі № 910/26448/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/26448/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко