ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2015 р. Справа № 922/279/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя

Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

позивача - Мікуліна Т.О. за довіреністю від 02.08.2013р. №1352/13;

відповідача - не з'явився,

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Шанс", м. Харків, (вх. №1070Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 10.04.2014р. у справі №922/279/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" м. Києва в особі Харківської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль", м. Харків,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Шанс", м. Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фізична особа ОСОБА_5, м. Харків

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.04.2014р. (суддя Аюпова Р.М.) позовні вимоги задоволено повністю; звернуто стягнення на нерухоме майно (на суму в розмірі 50 711,87 дол. США що за офіційним курсом НБУ станом на 01.11.2013р. становить 405339,98 грн.), а саме на - нежитлову будівлю літ. "Б-1", загальною площею 162,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Мега Шанс" на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 26.01.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Корнійчуком О.В. 26.01.2005р., зареєстрованого за №135; визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки," встановленої статтею 38 Закону України „Про іпотеку", надати АТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" право на продаж предмету іпотеки, а саме: нежитлової будівлі літ. "Б-1", загальною площею 162,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, будь-якій особі покупцеві, за початковою ціною продажу предмету іпотеки - 888600,00 грн., з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення АТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дії, необхідних для продажу предмета іпотеки; надано право АТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" за рахунок продажу предмету іпотеки, а саме: нежитлової будівлі літ. "Б-1", загальною площею 162,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, задовольнити свої вимоги та витрати пов'язані з реалізацією предмету іпотеки та за Кредитним договором № 010-2/02/3-1654-06 від 26.12.2006 року станом на 01.11.2013 року (курс 100 доларів США - 799,30 грн.), яка складає 50711,87 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.11.2013р. становить 405339,98 грн., де:

- сума заборгованості за кредитом - 47140,52 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.11.2013р. становить 376794,18 грн.;

- сума заборгованості по відсотках за кредитом - 3138,08 доларів США , що за офіційним курсом НБУ станом на 01.11.2013р. становить 25082,67грн.;

- сума пені, нарахована за порушення строку погашення тіла кредиту - 233,72 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.11.2013р. становить 1868,12грн.;

- сума пені, нарахована за порушення строку погашення відсотків - 199,55 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.11.2013р. становить 1595,00грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Шанс" на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" суму судового збору в розмірі 8106,80 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позовні вимоги позивача про погашення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу предмету іпотеки, за ціною встановленою на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на момент укладення договору купівлі-продажу, правомірними та обґрунтованими, такими що підтверджені матеріалами справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мега Шанс" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою з урахуванням уточнень до неї (вх. 3538 від 05.05.2014р.), просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 10.04.2014р. у справі №922/279/14 в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що господарським судом першої інстанції невірно встановлена початкова вартість майна, а саме предмету іпотеки; крім того, місцевим господарським судом не досліджена обставини справи, на які посилається відповідач, а саме на переговори та заяви про рефінансування боргу. А також, апелянт вважає, що господарський суд першої інстанції мав зупинити провадження у справі №922/279/14 до вирішення пов'язаної з нею справи у Дзержинському районному суді м. Харкова у справі №638/4739/14-ц, оскільки результат даної справи може вплинути на результати розгляду господарської справи.

Позивач надав заперечення на апеляційну скаргу (вх. 4102 від 26.05.2014р.), в якому вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, незаконною, безпідставною та просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Розпорядженням виконуючого обов'язки голови суду від 26.05.2014р. у зв'язку з відпусткою судді Здоровко Л.М. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шутенко І.А.

До Харківського апеляційного господарського суду ТОВ "Мега Шанс" надав клопотання (вх. 4255 від 30.05.2014р.), в якому повідомляє суд про відкрите позовне провадження за позовом ТОВ "Мега Шанс" до відповідача ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки за №014/02/3-1654/1-06. На підтвердження вищезазначеного до клопотання додано позовну заява з відміткою господарського суду Харківської області, а також ухвалу господарського суду Харківської області від 29.05.2014р. про прийняття позовної заяви ТОВ "Мега Шанс" та порушення провадження у справі №922/2047/14.

До Харківського апеляційного господарського суду представник відповідача надав клопотання (вх. 4275 від 02.06.2014р.) про зупинення розгляду справи.

В обґрунтування свого клопотання відповідач посилається на те, що справа №922/279/14 безпосередньо пов'язана з рішенням у справі №922/2047/14, оскільки справи ґрунтуються на одному і тому ж самому господарському договорі та укладеному між одними й тими ж сторонами.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.06.2014р. клопотання ТОВ "Мега Шанс" про зупинення провадження у справі задоволено, зупинено провадження у справі №922/279/14 до вирішення справи №922/2047/14 та зобов'язано ТОВ "Мега Шанс" повідомити Харківський апеляційний господарський суд про усунення обставин, що спричинили зупинення провадження у справі.

23.03.2015р. Харківським апеляційним господарським судом направлено листа до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції та ТОВ "Мега Шанс", в якому просить повідомити про результати розгляду зазначеної справи №922/2047/14.

Однак, станом на 14.04.2015р. від сторін у справі не надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, Харківський апеляційний господарський суд не повідомлено про усунення обставин, що спричинили зупинення провадження у справі.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, відомості якого є загальнодоступними, 03.12.2014р. Вищим господарським судом винесено постанову по справі №922/2047/14, якою касаційну скаргу ТОВ "Мега Шанс" залишено без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 21.07.2014р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.09.2014р. у справі №922/2047/14 залишено без змін.

Відповідно до ч.3 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

У зв'язку з усуненням обставин, що зумовили зупинення провадження у справі № 922/279/14 провадження у даній справі по розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Шанс", м. Харків, (вх. №1070Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 10.04.2014р. у справі №922/279/14 ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.04.2015р. поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 20.05.2015р.

Розпорядженням секретаря другої судової палати від 20.05.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Шутенко І.А. для розгляду даної справи сформовано колегія суддів у складі: головуючого судді Плахова О.В., судді Білоусової Я.О., судді Крестьянінова О.О.

У судове засідання 20.05.2015р. представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.05.2015р. відкладено розгляд справи на 08.06.2015р.

Від апелянта надійшло клопотання (вх. 8869 від 08.06.2015р.) про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку із неможливістю прибуття в призначене судове засідання.

Колегія суддів, розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1,2,3 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Таким чином, відповідач не був позбавлений можливості права на представлення своїх інтересів повноважним представником.

Крім того, з клопотання апелянта не вбачається, які ж поважні причини перешкоджають апелянту прийняти участь в призначеному на 08.06.2015ор. судовому засідання.

Тому колегія суддів вважає клопотання апелянта необґрунтованим, та відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 08.06.2015р. представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, та просив рішення місцевого господарського суду залишити без з мін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" відповідно до п. 1.3. Статуту, що зареєстрований 06.06.2012р.) та громадянином ОСОБА_5 укладено кредитний договір від 26.12.2006р. №010-2/02/3-1654-06.

Відповідно до частини №1 договору ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" надано фізичній особі ОСОБА_5 кредит у сумі 60000,00 доларів США строком до 26.12.2016р. із сплатою 13 % річних.

Надання кредитних коштів проводилося згідно з вимогами п. 1.7.1 кредитного договору траншами шляхом перерахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника в банку.

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок. Нараховані в порядку передбаченому кредитним договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк передбачений в графіку повернення кредиту та сплати процентів.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, між ПАТ «Райффайзен Банк аваль» та ТОВ «Мега Шанс» укладений договір іпотеки від 26.12.2006р. №014/02/3-1654/1-06 в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором

У відповідності до п. 1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є нежитлова будівля літ. "Б-1", загальною площею 162,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1.5. іпотеки договору заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 658431,00грн.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, ОСОБА_5 (третьою особою у справі) не виконуються умови кредитного договору, а саме порушено зобов'язання по сплаті кредиту і станом на 01.11.2013р. заборгованість ОСОБА_5 по кредиту становить 47140,52 доларів США, що в еквіваленті складає 376794,18 гривень, з яких прострочена заборгованість за кредитом складає 4425,13 доларів США.

Крім цього, третя особа порушила умови кредитного договору щодо вчасної сплати відсотків та станом на 01.11.2013р. заборгованість по сплаті відсотків становить 3138,08 доларів США, що в еквіваленті складає 25082,67 гривень.

Відповідно до п. 4.1.1 Кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені кредитним договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, зо кожний день прострочення.

Таким чином, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 01.11.2013 р., пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків, становить 433,27 доларів США, що в еквіваленті складає 3463,12 гривень.

З метою погашення простроченої заборгованості за кредитним договором ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" позичальнику ОСОБА_5 та майновому поручителю директору ТОВ "Мега Шанс" були направлені вимоги №№ 114-0-5-00/6/468, 114-0-5-00/6/469 від 08.11.2013р. про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, проте вимоги банку залишені без задоволення.

Вважаючи свої права порушеними, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до господарського суду першої інстанції з позовною заявою про стягнення 50711,87 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.11.2013р. становить 405339,98грн., шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що належить ТОВ "Мега Шанс" на користь позивача, а саме: нежитлової будівлі літ. "Б-1", загальною площею 162,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки за ціною встановленою на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на момент укладення договору купівлі - продажу.

Рішенням господарського суду першої інстанції від 10.04.2014р. позовні вимоги задоволено повністю з підстав, зазначених вище.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а висновки місцевого господарського суду є обґрунтованими та законними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 345 Господарського кодексу України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Як було зазначено вище, кредитним договором було передбачено сплата процентів за користування кредитними коштами у валюті кредиту з процентними ставками:

- з 26.12.2006р. по 26.03.2007р. відсоткова ставка складає 9,99%; з 27.03.2007р. по 26.12.2016р. - 13% річних.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позичальник, в порушення домовленості сторін кредит не повернув, відсотки за користування ним не сплатив, та не надав суду жодних з доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Отже, враховуючи вищевикладене, позичальник визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання за кредитним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договорами.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими Законами та договором.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені кредитним договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочення платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

За прострочення повернення кредитних коштів та прострочення сплати відсотків за користування кредитом, позивач нарахував позичальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України: сума пені, нарахована за порушення строку погашення тіла кредиту - 233,72 доларів США , що за офіційним курсом НБУ станом на 01.11.2013р. становить 1868,12грн.; сума пені, нарахована за порушення строку погашення відсотків - 199,55 доларів США , що за офіційним курсом НБУ станом на 01.11.2013р. становить 1595,00грн.

Таким чином, господарський суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний господарський суд, встановив факт невиконання основного зобов'язання (тобто кредитного договору), що є обов'язковою передумовою звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Статтею 7 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду.

В п. 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" роз'яснено, що у резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду. При цьому господарські суди повинні зазначати, зокрема, у рішеннях про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (іпотеки) - дані, визначені в частині другій статті 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" і в частині першій статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Тобто, рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Крім того, якщо господарський суд визнає обґрунтованими позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, то в силу приписів статті 38, частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" у резолютивній частині рішення суду має бути встановлено та зазначено початкову ціну реалізації предмета іпотеки (п. 4.4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів").

Як визначено ст. 41 Закону України "Про іпотеку", реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Нормами ст. 43 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Як передбачено п. 4.4.4 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 24.11.2014р. № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", у разі якщо право звернення стягнення на майно пов'язане з невиконанням зобов'язання, забезпеченого іпотекою, судам слід встановлювати загальний розмір вимог кредитора та виходити з того, що обов'язковою передумовою звернення стягнення на предмет іпотеки є встановлення судом факту невиконання основного зобов'язання.

Вирішуючи питання визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки, слід виходити з того, що ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі - відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України "Про іпотеку" вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Таким чином, суд повинен враховувати визначену договором вартість предмета іпотеки, оскільки вона є умовою договору.

Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, ця сторона зобов'язана відповідно до ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України довести інший розмір початкової ціни предмета іпотеки, в тому числі заявивши клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи.

Однак, відповідачем у суді першої інстанції не надано обґрунтованих заперечень щодо вартості заставленого (іпотечного) майна, визначеної у звіті, наданому позивачем до матеріалів справи, тому посилання в апеляційній скарзі на неправильно визначену початкову вартість предмета іпотеки не приймаються колегією суддів у зв'язку з тим, що вона не була предметом розгляду у суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про встановлення початкової ціни продажу предмету іпотеки у розмірі 888600,00 грн.

Врахувавши наведені норми законодавства та встановивши факт невиконання позичальником обов'язків за кредитним договором, взявши до уваги, висновок про вартість майна іпотеки у розмірі 888600,00 грн., матеріали справи не містять заперечень відповідача та третьої особи щодо такої оцінки предмета іпотеки, господарський суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов та в рахунок погашення заборгованості у сумі 50711,87 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.11.2013р. становить 405140,52 грн. (з яких 47140,52 доларів США грн. заборгованості по сплаті кредиту та 3138,08 доларів США заборгованості по сплаті відсотків) звернув стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 26.12.2006р., визначивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки на підставі висновку про вартість майна іпотеки у сумі 888600,00 грн.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді справи та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення у даній справі, у зв'язку з чим рішення господарського суду Харківської області від 10.04.2014р. у справі №922/279/14 слід залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Шанс" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Шанс", м. Харків, залишити без задоволення

Рішення господарського суду Харківської області від 10.04.2014р. у справі №922/279/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 09.06.2015р.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов