ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 червня 2015 р. Справа № 903/432/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЗФ" КУРАХІВСЬКА" , Донецька обл., с. Вовчанка

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ РІТЕЙЛ", м.Луцьк

про тлумачення умов договору

Суддя Дем'як В.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Скиба О.С. - довіреність №ББУ/ЦОФК55/ББ/14 від 10.12.2014р.

від відповідача: Стецик Н.В. - довіреність від 10.11.2015р.

Суть спору: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЦЗФ" КУРАХІВСЬКА" звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ РІТЕЙЛ" про тлумачення п.3.7 договору поставки №1598-ЦК від 01.12.2014р.

В підтвердження позовних вимог посилається на договір поставки №1598-ЦК від 01.12.2014р., видаткові накладні №219096 від 03.12.2014р., №230476 від 13.12.2014р., №235819 від 24.12.2014р., позовну заяву про стягнення 1 039 890,78грн. заборгованості.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному об'ємі.

Представник відповідача в судовому засіданні та в письмових поясненнях за вх. №01-54/5209/15 від 29.05.2015р. позов вважає безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Із його доводів слідує, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов. Тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

В судовому засіданні просив в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

01.12.2014 року між ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» (постачальником) та ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська»(покупцем) укладено договір поставки № 1598-ЦК відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця нафтопродукти у кількості, в строки та по ціні, погодженими сторонами у даному договорі (а.с.12-23).

Пунктом 3.7 договору сторони встановили, що датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Відповідно до п.4.3 договору передбачено, що розрахунок за поставлену продукцію відбувається шляхом перерахування грошових коштів на протязі 5 днів з 55 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого від постачальника рахунку.

Згідно п.5.5. договору настає відповідальність покупця у разі несвоєчасної оплати продукції у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки від вартості несвоєчасно оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості несвоєчасно оплаченої продукції.

Невиконання погоджених умов договору зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЗФ" КУРАХІВСЬКА" стало підставою для звернення ТзОВ «Вог Рітейл» до суду про стягнення 1039890,78грн. заборгованості, в т.ч. 1006925,59грн. - сума основного боргу, 30 879,09грн. - пені та 2 086,10грн. 3% річних (рішення №908/1624/15-г)

Рішенням Запорізької області у даній справі позов задоволено повністю.

При цьому, при прийнятті рішення судом було враховано, що умовами договору, а саме пунктом 3.7 сторонами узгоджено, що датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником.

Згідно п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Пунктом 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" також встановлено, що первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Одночасно із розглядом справи в господарському суді Запорізької області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЗФ" КУРАХІВСЬКА" заборгованості за договором поставки № 1598-ЦК від 01.12.2014р. остання звернулсь до господарського суду Волинської області із позовом про тлумачення умов п.3.7 цього договору. Зокрема, просила розтлумачити п.3.7 визначивши, що датою поставки вважається дата, вказана особисто представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, про прийняття продукції в момент передачі продукції.

Як встановлено, фактично доводи даного позову дублюють заперечення відповідача у справі №908/1624/15-г про стягнення з нього заборгованості.

Надаючи правову оцінку заявленій позовній вимозі, суд дійшов висновку про те, що остання до задоволення не підлягає.

При цьому виходив із такого.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначальною ознакою договору є мета його укладення.

Статтею 627 цього ж Кодексу передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами статті 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу, у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

За приписами ЦК України тлумачення правочину, може здійснюватися як сторонами, так і на вимогу однієї із сторін судом.

Пунктом 3 статті 213 ЦК України визначено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

У відповідності до приписів п. 4 ст. 213 ЦК України, якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов. Вказана правова позиція підтверджується практикою Вищого господарського суду, а саме: постановою від 26.04.2012 року по справі № 3/245, постановою від 12.02.2014 року по справі № 5006/25/130пд/2012.

Пунктом 3 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005р. № 01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" передбачено, що тлумачення змісту правочину господарським судом можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони (сторін) правочину.

Дослідивши усі обставини справи, суд встановив, що сторони приступили до виконання договору в грудні 2014року, що з огляду на правову позицію ВГСУ викладену у постановах від 26.04.2012 року по справі № 3/245, постановою від 12.02.2014 року по справі № 5006/25/130пд/2012. унеможливлює тлумачити умови договору на стадії стягнення заборгованості за отриману продукцію, тобто після його виконання.

Крім того, ні зі змісту позовної заяви, ні з доводів представника позивача в судовому засіданні не встановлено обставин щодо наявності у п.3.7 договору поставки № 1598-ЦК від 01.12.2014 року укладеного між ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» та ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» незрозумілих слів, понять, термінів, які не дають змоги з'ясувати дійсні наміри сторін при підписанні договору, що є необхідною умовою для тлумачення правочину відповідно до статті 213 Цивільного кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив про те, що зміст договору йому зрозумілий, однак наполягає, щоб суд встановив, що дата поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником.

Однак така вимога стосується не тлумачення умов договору, а зводиться до надання правової оцінки реквізитів оформленої сторонами накладної, яка підтверджує отримання товару за договором.

Водночас, правову оцінку зазначеним обставинам надав суд в межах розгляду справи №908/1624/15-г про стягнення 1039890,78грн., що розглядалась господарським судом Запорізької області.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про відсутність правових підстав для тлумачення умов п.3.7 договору №1598-ЦК від 01.12.2014р. та у зв'язку з цим про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України при відмові в позові покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду, у відповідності до ст.85 ГПК України, набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 цього Кодексу.

Повний текст

рішення складено

04.06.2015р.

Суддя В. М. Дем`як