КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2015 р. Справа№ 910/1225/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Странніков А.В.-адвокат;

Від відповідача: не з"явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2015

у справі № 910/1225/15-г (суддя - Отрош І. М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кадіма-ІСТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа"

про стягнення 79 612, 40 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кадіма-ІСТ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" про стягнення 79 612 грн. 40 коп., з яких 57 275 грн. 52 коп. основного боргу, 5 190 грн. 89 коп. пені, 1 694 грн. 73 коп. 3% річних та 15 451 грн. 26 коп. інфляційних втрат ( з урахуванням уточнень).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2015 по справі № 910/12225/15-г позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з ТОВ "Основа" на користь ТОВ "Кадіма-ІСТ" 57 275, 52 грн - основного боргу, 5 112, 42 грн - пені, 1 694, 73 грн - 3 % річних, 15 451, 26 грн та 1 825, 20 грн судового збору.

В решті задоволення позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2015 по справі № 910/1225/15-г та постановити нове рішення про відому в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" у справі № 910/1225/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2015 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 28.05.015.

В судовому засіданні 28.05.2015 представник позивача надав свої пояснення по справі.Представник позивача в зазначене судове засідання не з"явився, про слухання справи повідомлявся належним чином.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.07.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Основа" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кадіма-ІСТ" (підрядник) укладено Договір підряду № 010713, відповідно до умов якого підрядник зобов'язується виконати роботи на власному обладнанню і власними силами по свердлінню отворів в залізобетоні, різці та розбиранню різних залізобетонних споруд згідно технічних заяв і розмітки замовника з виїздом на об'єкт: м. Київ, вул. Паркова дорога, "Обєкти інженерної та транспортної інфраструктури", а замовник зобов'язується приймати належним чином виконані роботи та оплачувати їх у відповідності до умов Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору орієнтовна вартість робіт (послуг) визначається згідно одиничних розцінок Додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього Договору, та становить 416666 грн. 67 коп., ПДВ 20% - 83333 грн. 33 коп., разом становить 500000 грн. 00 коп.

Згідно з п. 2.2 Договору сума договору не є остаточною. Додаткові обсяги робіт, перегляд договірної ціни оформлюються шляхом підписання сторонами Додаткових угод до дійсного Договору.

Пунктом 1.1 Додаткової угоди № 1 від 20.01.2014 сторони погодили, що замовник доручає, а підрядник бере на себе виконання додаткового комплексу робіт по свердлінню отворів в залізобетоні, різанню та розбиранню різних залізобетонних споруд згідно розмітки замовника на об'єкті: м. Київ, вул. Паркова дорога, "Об'єкти інженерної та транспортної інфраструктури".

Відповідно до п. 1.2 Додаткової угоди № 1 від 20.01.2014, замовник зобов'язується прийняти роботи та оплатити їх згідно акту виконаних робіт.

Згідно з п. 2.1 Додаткової угоди № 1 від 20.01.2014 договірна вартість за дійсною додатковою угодою становить 360000 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 20% - 60000 грн. 00 коп.

Розрахунки за виконані роботи здійснюються на підставі актів приймання виконаних робіт, які подає підрядник не пізніше 30 числа поточного місяця (п. 2.2 Додаткової угоди № 1 від 20.01.2014).

Розрахунки за виконані роботи (послуги) здійснюються на підставі актів приймання фактично виконаних робіт (п. 2.3 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного між сторонами Договору підряду № 010713 від 01.07.2013 та Додаткової угоди № 1 від 20.01.2014 позивачем були виконані роботи на загальну суму 53 2724 грн. 16 коп., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками уповноваженими представниками сторін актами приймання виконаних будівельних робіт, а сааме:

- актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за липень 2013 року від 31.07.2013 на суму 198757 грн. 20 коп.,

- актом № 2 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2013 року від 30.08.2013 на суму 252607 грн. 44 коп.,

- актом № 3 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2013 року від 30.09.2013 на суму 24084 грн. 00 коп.,

- актом № 4 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2014 року від 31.01.2014 на суму 57275 грн. 52 коп. та відповідними довідками про вартість виконаних будівельних робіт/та витрати

Матеріали справи свідчать про те,що свій обов'язок з оплати за виконані позивачем будівельні роботи відповідач здійснив частково, сплативши 27.08.2013 грошові кошти в розмірі 198757 грн. 20 коп. та 22.11.2013 грошові кошти в розмірі 276691 грн. 44 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією банківської виписки.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сплата відповідачем грошових коштів у розмірі 198757 грн. 20 коп. є оплатою за актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за липень 2013 року від 31.07.2013, а сплата грошових коштів у розмірі 276691 грн. 44 коп. є оплатою за актом № 2 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2013 року від 30.08.2013 та актом № 3 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2013 року від 30.09.2013, що також не було спростовано відповідачем.

Таким чином, сума основного боргу у розмірі 57275 грн. 52 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача, є заборгованістю за актом № 4 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2014 року від 31.01.2014 на суму 57275 грн. 52 коп., що також підтверджується складеним сторонами актом звірки взаємних розрахунків станом на 16.05.2014.

Зважаючи на те, що акт № 4 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2014 року підписаний сторонами 31.01.2014, враховуючи визначений п. 2.4 Договору строк оплати, суд дійшов висновку, що свій обов'язок з оплати за виконані позивачем роботи за вказаним актом відповідач повинен був здійснити в строк до 14.02.2014 (включно).

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, таким чином колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кадіма-ІСТ" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" суми основного боргу в розмірі 57275 грн. 52 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку з оплати за виконані позивачем роботи, останнім було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 5190 грн. 89 коп. за період з 17.02.2014 по 17.08.2014.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 6.4 Договору за несвоєчасну оплату виконаних робіт замовник сплачує підряднику неустойку у формі пені за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діє на час виконання робіт) від фактичної суми боргу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів дійшла висновку в його необґрунтованості з огляду на те, що прострочення виникло 15.02.2014, а отже, враховуючи положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування пені припиняється 15.08.2014.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кадіма-ІСТ" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" пені в розмірі 5190 грн. 89 коп. підлягають частковому задоволенню в розмірі 5112 грн. 42 коп. за період з 17.02.2014 по 15.08.2014.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1694 грн. 73 коп. за період з 17.02.2014 по 11.02.2015 та інфляційні втрати в розмірі 15451 грн. 26 коп. за період з 17.02.2014 по 11.02.2015 (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів дійшла висновку, що вони відповідають передбаченим законодавством порядку та способу нарахування, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кадіма-ІСТ" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" 3% річних в розмірі 1694 грн. 73 коп. за період з 17.02.2014 по 11.02.2015 та інфляційних втрат в розмірі 15451 грн. 26 коп. за період з березня 2014 року по січень 2015 року підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2015 у справі № 910/1225/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/1225/15-г повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко