ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р.Справа № 916/623/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів С.В.Таран, В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання - Е.М.Вєлковій,

за участю представників сторін:

від позивача: В.Ф.Котелевська,

від відповідача: не з'явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином,

від третьої особи: Р.М.Добров,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси

на рішення господарського суду Одеської області від 27.04.2015 р.

у справі №916/623/15-г

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси

до Публічного акціонерного товариства "Імексбанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності Одеської міської ради

про стягнення 84 272,89 грн.,

встановив:

Згідно із заявою позивача про уточнення позовних вимог від 24.04.2015р. останній просив стягнути з відповідача 84 272,89 грн., з яких 76432,17грн.- заборгованість з орендної плати, 7840,72грн.- пеня, а також судові витрати.

Рішенням господарського суду Одеської області від 27.04.2015р. позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача 76 432,17 грн. заборгованість з орендної плати за період з грудня 2014р. по квітень 2015р. Задовольняючи позов в цій частині, суд дійшов висновку про невиконання відповідачем обов'язків з оплати орендної плати за укладеним між сторонами договором суборенди, що є порушенням чинного законодавства та умов договору. В частині вимог про стягнення пені відмовлено з огляду на те, що укладений між сторонами договір суборенди не містить положень щодо відповідальності сторін, а отже не містить доказів вчинення у належній формі правочину щодо забезпечення зобов'язання у вигляді неустойки (пені) у зв'язку з чим відсутні підстави для нарахування пені.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи скарги ґрунтуються на тому, що відповідачем порушено господарське зобов'язання, у зв'язку з чим на підставі умов п. 9.1 укладеного між сторонами договору суборенди, а також п.1,2 ст. 231 ГК України останній повинен сплатити пеню.

02.06.15 р. за вх. №2265/15 Д1 від відповідача надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому останній просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що оскільки позивач є кредитором банку щодо майнового зобов'язання з перерахування грошових коштів, та з урахуванням встановленої Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" заборони на задоволення вимог кредиторів банку, позовні вимоги необґрунтовані.

Заслухавши представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

26.12.2002 року між Представництвом по управлінню комунальною власністю, правонаступником якого є Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, та Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 5/61/24.

Згідно з п.1.1 договору оренди Представництво по управлінню комунальною власністю передало Управлінню Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Одеса, пров. Світлий, 8, перший поверх, загальною площею 638,6 кв.м. на підставі розпорядження міського голови № 2253-01-р від 26.12.2002 року під розміщення організації.

Відповідно до п.1.2 строк дії договору з 26.12.2002р. по 26.12.2007р..

Додатковим договором № 11 від 20.10.2014 року про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення від 26.12.2002 року № 5/61 сторони продовжили термін дії договору до 01.10.2017 року та внесли зміни до договору в частині об'єкту оренди та орендної плати.

Пунктом 4.8 договору оренди сторони погодили, що орендар має право передавати частину орендованого приміщення в суборенду іншим особам та організаціям лише за письмовим погодженням орендодавця.

20.10.2014 року між Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси (орендар) та Публічним акціонерним товариством "Імексбанк" (суборендар) укладено договір суборенди приміщення №72, відповідно до п.1.1 якого орендар зобов'язався передати суборендарю в строкове платне користування приміщення площею 36,9 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, провулок Світлий, 8, що знаходиться на балансі Одеської міської ради (а.с. 15-16).

Відповідно до п. 3.1 договору, плата за користування майном встановлюється в розмірі 15 844,02 грн. (з урахуванням податку на додану вартість та індексу інфляції) на місяць та підлягає сплаті суборендарем щомісячно до 15 числа поточного місяця на поточний рахунок Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Розмір орендної плати коригується щомісячно на індекс інфляції (п.3.2 договору).

Згідно з п. 5.2 договору суборенди, суборендар зобов'язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати плату за використання суборендованого майна.

Одночасно за актом приймання-передачі 20.10.2014 року вищевказане майно передано орендарю в користування (а.с.17).

10.04.2015 року додатковою угодою сторонами було розірвано договір суборенди від 20.10.2014 року № 72 (а.с.62).

За актом приймання-передачі нежитлові приміщення площею 36,9 кв.м., розташовані у м. Одесі, пров. Світлий, 8, були повернуті відповідачем позивачу та прийняті останнім без жодних претензій щодо санітарного чи технічного стану майна (а.с.63).

Позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем обов'язків з оплати за суборенду майна за укладеним між сторонами договором, звернувся з даним позовом до господарського суду.

В силу ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. п.1,2 ст. 762 ЦК України, яка кореспондується з ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За приписами ч.1 ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар вносить орендну плату щомісячно, незалежно від результатів його господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, в порушення зобов'язань Публічне акціонерне товариство "Імексбанк" в період з грудня 2014 року по квітень 2015 року не сплачувало орендну плату, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 76 432,17 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в сумі 76 432,17 грн..

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені.

З огляду на викладене слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З укладеного між сторонами договору суборенди вбачається, що сторони не передбачили забезпечення виконання зобов'язання у вигляді пені.

В абзаці 3 підпункту 2.1 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України N 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Отже, судом першої інстанції правомірно відмовлено позивачу в задоволенні позову в частині стягнення пені.

Доводи відповідача викладені в запереченні на апеляційну скаргу стосовного того, що під час тимчасової адміністрації відповідно до п.1 частини 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку не здійснюється, а тому в позові слід відмовити, апеляційна інстанція відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в редакції Закону від 04.07.2014 року № 1586-VII тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Частинами 1-4 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачені наслідки запровадження тимчасової адміністрації. З дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених уповноваженою особою Фонду, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів, бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку. Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними. Початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України. Згідно із п.2 частини 6 вказаної статті закону обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до ч.4 цієї статті.

Таким чином, орендні платежі за договором суборенди приміщення, яке банк орендує для своєї діяльності, підлягають стягненню.

За таких обставин господарський суд першої інстанції, приймаючи рішення, всебічно, повно та об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи, у зв'язку з чим рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

постановив:

Рішення господарського суду Одеської області від 27.04.2015 р. у справі №916/623/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 05.06.2015

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В.Таран

Суддя В.Б.Туренко