ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р.Справа № 916/331/15-г

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів: Савицького Я.Ф., Гладишевої Т.Я.

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1,, за довіреністю №404 від 06.03.2015р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду Одеської області від 04 березня 2015 року

по справі №916/331/15-г

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "ПриватБанк"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 24194,36 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ „КБ „ПриватБанк" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до ФО-П ОСОБА_2 про стягнення 24194,36 грн., з яких: 19000 грн. основного боргу, 4703,83 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 319,53 грн. пені та 171 грн. заборгованості за комісію за користування кредитом.

Рішенням господарського суду Одеської області від 04 березня 2015 року по справі №916/331/15-г (суддя Оборотова О.Ю.) задоволено позов ПАТ „КБ „ПриватБанк", з відповідача на користь позивача стягнуто 19000 грн. основного боргу, 4703,83 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 319,53 грн. пені, 171 грн. заборгованості за комісію за користування кредитом та 1827 грн. судового збору. Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що матеріалами справи встановлено наявність невиконання ФО-П ОСОБА_2 своїх зобов'язань та існування заборгованості.

Не погодившись з ухваленим рішенням господарського суду першої інстанції, відповідач (ФО-П ОСОБА_2.) звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ „КБ „ПриватБанк" у повному обсязі. При цьому позивач посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права і не повним з'ясуванням обставин справи, з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представники скаржника у судових засіданнях підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні.

Представник позивача у судових засідання надав пояснення, відповідно до яких просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу ФО-П ОСОБА_2 без задоволення.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать про те, що 23.08.2013р. ФО-П ОСОБА_2 було подано до ПАТ „КБ „ПриватБанк" заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої підписуючи дану заяву підписант приєднується та зобов'язується виконувати умови, які викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку - договору банківського обслуговування в цілому.

Відповідно до заяви ФО-П ОСОБА_2 приєдналась до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті httр://рrivatbank.uа. які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 23.08.2013р. та взяла на себе зобов'язання виконувати умови Договору.

Також 23.08.2013р. ФО-П ОСОБА_2 було подано до ПАТ „КБ „ПриватБанк" заяву про відкриття рахунка.

Згідно з п. 3.18.1.1. Умов та правил надання банківських послуг кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта.

Відповідно до п. 3.18.1.3 вказаних Умов кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди.

У відповідності до п.3.18.1.8 Умов визначено, що проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до „Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі „Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - „Угода").

Відповідно до п. 3.18.1.16 Умов при укладенні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до „Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом „першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до розділу 3.18.4. Умов, яким затверджений порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка). За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (надалі -„період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. При не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 24.00% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню. Також у випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого умовами і правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Як вказує позивач, згідно із заявою відповідача про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 23.08.2012р. (надалі - договір), на поточний рахунок 5934 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи кліент-баик, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано ''Умовами та правилами надання банківських послуг".

Таким чином, як стверджує позивач, ПАТ КБ „ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт, про що свідчить виписка по рахунку відповідача.

За ствердженнями позивача, у зв'язку з порушеннями своїх зобов'язань за Договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку, відповідач, станом на 15.12.2014р., має заборгованість - 24194,36грн. яка складається з: 19000 грн. - заборгованість за кредитом; 4703,83грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 319,53грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 171грн., - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, що підтверджується випискою по рахункам за період з 23.08.2012р. по 15.12.2014р.

Вищенаведене стало підставою для звернення ПАТ КБ „ПриватБанк" до господарського суду Одеської області з відповідною позовною заявою.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд прийшов до наступних висновків.

Згідно зі ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України (п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України).

Громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає інших визначених законом підстав для його участі у такому процесі.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, ОСОБА_2 припинила підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця за своїм рішенням 28.01.2015р. за номером запису №3043139.

27.01.2015р. ПАТ „КБ „ПриватБанк" звернувся до місцевого господарського суду з позовом до ФО-П ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Таким чином, ПАТ „КБ „ПриватБанк" звернувся с позовом до особи, яка на дату подання позову до господарського суду мала статус суб'єкта підприємницької діяльності.

Враховуючи вищевикладене та норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що ФО-П ОСОБА_2 може бути відповідачем у порушеній господарським судом справі.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Чинним законодавством України визначено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ч.2 ст.345 ГК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За положеннями ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Як вже було зазначено вище, 23.08.2013р. ФО-П ОСОБА_2 було подано до ПАТ „КБ „ПриватБанк" заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої підписуючи дану заяву підписант приєднується та зобов'язується виконувати умови, які викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку - договору банківського обслуговування в цілому.

Відповідно до заяви ФО-П ОСОБА_2 приєдналась до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті httр://рrivatbank.uа. які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 23.08.2013р. та взяла на себе зобов'язання виконувати умови Договору.

Також 23.08.2013р. ФО-П ОСОБА_2 було подано до ПАТ „КБ „ПриватБанк" заяву про відкриття рахунка.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму.

Обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта відповідно до п. 3.18.6.1. Умов здійснюється з моменту подачі клієнтом до банку заяви на приєднання до "Умов та Правил надання банківських послуг"(або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі) та/або з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитного ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов'язань сторонами.

Апеляційний господарський суд зауважує, що відповідач у своїх поясненнях в судових засіданнях підтвердив факт одержання відповідних кредитних коштів та не спростував наявності відповідної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги виписки з банківського рахунку відповідача, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем умов договору банківського обслуговування №б/н від 23.08.2013р. в частині своєчасного погашення кредиту.

Згідно зі ст. 193 ГК України, яка кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк" в частині стягнення з відповідача 19000 грн. основного боргу, 4703,83 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом та 171 грн. заборгованості за комісію за користування кредитом.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, апеляційний господарський суд приймає його як обґрунтований та складений відповідно до норм чинного законодавства.

Таким чином, апеляційний господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені у сумі 319,53 грн.

Апеляційний господарський суд не приймає до уваги посилання скаржника стосовно того, що з відповідача вже було стягнуто за спірною кредитною карткою 6410,10 грн., відкритою на підставі заяви від 23.08.2013р., заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26.01.2015р., оскільки 23.08.2013р. ОСОБА_2 було подано до ПАТ „КБ „ПриватБанк" дві заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, як від фізичної особи та як від фізичної особи-підприємця, при цьому, в межах розгляду справи у Іллічівському міському суді Одеської області розглядався спір щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2, як фізичної особи, з інших кредитних правовідносин (укладених між банком та ОСОБА_2, як фізичною особою).

Апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводи скаржника стосовно порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, в частині не повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, оскільки такі доводи спростовуються відповідними матеріалами справи, а саме поштовими повідомлення від 29.01.2015р. (а.с. 57), від 13.02.2015р. (а.с. 63).

Решта доказів, наданих сторонами, не стосуються предмету спору та не спростовують вищенаведених висновків апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, та матеріали справи не спростовують вищенаведені висновки суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

За таких обставин оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Одеської області від 04 березня 2015 року по справі №916/331/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 02 червня 2015 року.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов Я.Ф. Савицького Т.Я. Гладишева