ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Справа № 911/1863/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального госпрозрахункового господарства «Мислін»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровіта ІР»

про визнання недійсним договору про надання послуг

секретар судового засідання (пом. судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Колесник Р.Ю., довір. б/н від 04.02.2015 р.

Обставини справи:

Комунальне госпрозрахункове господарство «Мислін» (далі - КГП «Мислін», позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровіта ІР» (далі - ТОВ «Агровіта ІР», відповідач) про визнання недійсним договору про надання послуг.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що договір про надання послуг від 01.11.2010 р., укладений між КГП «Мислін» та ТОВ «Агровіта ІР», суперечить чинному законодавству, оскільки на момент укладання договору відповідач, всупереч вимогам ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», не мав відповідної ліцензії з централізованого водопостачання та водовідведення, а тому не мав право надавати відповідні послуги, у зв'язку з чим позивач просив суд визнати недійсним договір про надання послуг від 01.11.2010 р.

Розгляд справи відкладався.

19.05.2015 р. до господарського суду Київської області позивачем було подано клопотання б/н від 19.05.2015 р. (вх. № 11549/15 від 19.05.2015 р.) про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

19.05.2015 р. до господарського суду Київської області відповідачем було подано відзив на позовну заяву б/н від 19.05.2015 р. (вх. № 11573/15 від 19.05.2015 р.), відповідно до якого ТОВ «Агровіта ІР» не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Твердження позивача щодо відсутності у ТОВ «Агровіта ІР» ліцензії на централізоване водопостачання та водовідведення на момент укладення договору про надання послуг від 01.11.2010 р. не відповідає фактичним обставинам, оскільки відповідно до рішення Київської обласної державної адміністрації № 72 від 05.10.2010 р. відповідачу було видано ліцензію серії АВ № 542154 від 05.10.2010 р. строком на 5 років, у зв'язку з чим зазначений вище договір про надання послуг від 01.11.2010 р. відповідає вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності».

У судове засідання 19.05.2015 р. представник позивача не з'явився; представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Позивач у судове засідання 02.06.2015 р. представника не направив, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належно; представник відповідача проти задоволення заявлених вимог заперечував та просив у їх задоволенні відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 02.06.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

02.06.2015 р., під час судового засідання, представником позивача до канцелярії господарського суду Київської області було подано документи на виконання ухвали господарського суду Київської області від 19.05.2015 р. у даній справі, які були долучені до матеріалів справи після закінчення судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

01.11.2010 р. між Комунальним госпрозрахунковим господарством «Мислін» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агровіта ІР» (замовник) було укладено договір про надання послуг, відповідно до п. 1.2 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по водопостачанню замовника та водовідведенню стічних вод із каналізаційних мереж замовника в очисні споруди ТОВ «Агровіта ІР».

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2010 р. (п. 7.1 договору).

Пунктом 7.5 договору передбачено, що у разі відсутності протиріч і письмових заяв по припиненню дії договору його дія продовжується на той самий термін і на тих самих умовах.

Оспорюючи відповідний договір про надання послуг від 01.11.2010 р., позивач стверджує, що він не відповідає вимогам законодавства, оскільки укладений всупереч вимогам ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності».

Заявлені вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Поряд з цим, слід зазначити, що у відповідності з ч. 3 ст. 91 ЦК України юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії).

За приписами ст. 1 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (в редакції, чинній на момент укладення договору), ліцензія - документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку у разі його встановлення Кабінетом Міністрів України за умови виконання ліцензійних умов.

Відповідно до п. 21 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (в редакції, чинній на момент укладення договору) ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності як централізоване водопостачання та водовідведення.

В силу приписів ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Недотримання зазначеної вимоги, за змістом ст. 215 ЦК України, є підставою недійсності правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Слід зазначити також, що відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Вважаючи відповідний договір недійсним, позивач посилається на те, що на момент укладання договору про надання послуг (01.11.2010 р.) ТОВ «Агровіта-ІР» всупереч вимогам ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», не мало відповідної ліцензії з централізованого водопостачання та водовідведення, а тому не мало права надавати відповідні послуги.

Однак, як встановлено судом, на підставі рішення № 72 від 05.10.2010 р. Київською обласною державною адміністрацією було видано ТОВ «Агровіта ІР» ліцензію серії АВ № 542154 на централізоване водопостачання та водовідведення зі строком дії ліцензії з 05.10.2010 р. до 05.10.2015 р. (копію ліцензії долучено до матеріалів справи, оригінал оглянуто судом).

Отже, договір про надання послуг між КГП «Мислін» та ТОВ «Агровіта ІР» від 01.11.2010 р. було укладено після отримання 05.10.2010 р. ТОВ «Агровіта ІР» ліцензії на здійснення централізованого водопостачання та водовідведення.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що пред'явлена до відповідача вимога про визнання недійсним договору про надання послуг від 01.11.2010 р. є недоведеною, безпідставною та необґрунтованою, в зв'язку з чим не підлягає задоволенню.

Решта доводів учасників процесу наведених вище висновків суду не спростовують.

За таких обставин, враховуючи недоведеність заявлених позовних вимог суд відмовляє у задоволенні позову Комунального госпрозрахункового господарства «Мислін» у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до вимог ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Повне рішення підписане 05.06.2015 р.

Суддя В.М. Бабкіна