КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2015 р. Справа№ 910/29339/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 18.05.2015 року

розглядаючи апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 02.03.2015 року

у справі № 910/29339/14 (суддя Марченко О.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.03.2015 року по справі № 910/29339/14 позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору - задоволено. Також, стягнуто з відповідача на користь позивача 1218 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду від 02.03.2015 року відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 02.03.2015 року у справі № 910/29339/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник послався на те, що судом першої інстанції під час прийняття рішення по справі неповністю з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи в зв'язку з чим судом прийнято невірне рішення. Також, скаржник просив поновити строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 02.03.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 року відновлено скаржнику строк для подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає подану апеляційну скаргу відповідачем безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, позивач просить суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судових засіданнях 13.05.2015 року та 18.05.2015 року представник ФОП ОСОБА_2 надав суду свої пояснення по справі, в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник ФОП ОСОБА_3 у судовому засіданні 13.05.2015 року також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги на підставі доводів зазначених у відзиві на скаргу. Представник позивача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим. Представник просив апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції від 02.03.2015 року, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, представник позивача у судове засідання 18.05.2015 року не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представника відповідача що з'явився у судове засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки представник ФОП ОСОБА_3, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, участь представників що не з'явились у судовому засіданні 18.05.2015 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи та витребування письмових доказів не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі. До того ж, судова колегія зазначає, що представник позивача був присутнім у попередньому судовому засіданні 13.05.2015 року та надав суду свої пояснення по справі, які колегією прийняті до уваги.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

У відповідності до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, колегією суддів Київського апеляційного господарського суду встановлено наступне.

01.02.2013 року ФОП ОСОБА_3 (орендар) і ФОП ОСОБА_2 (суборендар) укладено договір, за умовами якого, орендар передає суборендарю, а суборендар приймає у тимчасове платне володіння і користування на умовах оренди нежиле приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 134,8 кв.м. Недоліків приміщення на момент передачі в оренду - немає. Приміщення належить орендарю на праві оренди (пункти 1.1 - 1.4 договору). У відповідності до п. 2.1 договору, приміщення надається суборендарю для облаштування кафе.

Строк оренди складає 2 (два) роки і 11 (одинадцять) місяців з моменту підписання договору з правом пролонгації. Приміщення передається за актом приймання-передачі (пункт 3.1 договору).

Згідно з п. 5.1 договору, орендар має право три рази у місяць здійснювати перевірку стану і порядку використання приміщення; розірвати договір в односторонньому порядку та повернути собі приміщення за закінченням трьох календарних днів: за несплату суборендарем своєчасно орендної плати, компенсації комунальних плат, електроенергії та поточних платежів, а також неналежного ставлення до матеріальних цінностей та експлуатації приміщення суборендарем.

Договір може бути розірваний достроково, коли одна із сторін не виконає умови договору (пункт 9.1 договору).

Як зазначає позивач, він виконав свої зобов'язання за договором належним чином та передав відповідачу приміщення у тимчасове платне володіння та користування, яке розташоване за адресою м. Київ, пр-кт Тичини 18, що підтверджується актом приймання-передачі приміщення від 01.02.2013 року, який підписано повноважними представниками сторін і скріплено печатками.

Позивач вказує, що відповідачем допущено заборгованість за орендною платою та комунальним платежам у сумі 254772 грн., яка триває більш ніж три місяці, приміщення ФОП ОСОБА_2 з 03.03.2014 р. не використовується за призначенням.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_3 звернувся до відповідача із листом від 08.01.2014 року №01, в якому, враховуючи несвоєчасну оплату орендних платежів, повідомив ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору та просив вважати його розірваним з 01.02.2014 року і звільнити орендоване приміщення до 03.02.2014 року, оскільки після 03.02.2014 року у приміщення буде припинено електро- та водопостачання.

13.01.2014 року відповідачем на адресу позивача було надіслано лист-відповідь від 11.01.2014 року №01/14, в якому зазначено, що звільнення орендного приміщення може бути виконано за ініціативою ФОП ОСОБА_2 або на підставі відповідного рішення суду. У зв'язку з наведеним відповідач просив позивача надати копії документів на право власності на нежилу будівлю у АДРЕСА_1, та акт Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на введення зазначеної будівлі в експлуатацію.

У свою чергу, позивачем було подано лист-вимогу від 28.01.2014 року №11, в якому зазначено, що приміщення, яке розташоване за адресою по пр-кт Тичини, 18, не може експлуатуватися відповідно до цільового призначення, зазначеного в договорі, оскільки воно є не прийнятим до експлуатації. У зв'язку з цим позивач пропонував ФОП ОСОБА_2 в строк до 04.02.2014 року звільнити приміщення та зазначив, що після 03.02.2014 року у приміщені буде припинено електро- та водопостачання; орендна плата за користування вказаним приміщенням не нараховуватиметься та її сплата не вимагатиметься.

Актом огляду від 03.03.2014 року нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1, розташованого на першому поверсі, в якому облаштоване кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1», встановлено, що ФОП ОСОБА_2 протягом 30 (тридцяти) днів не знаходиться у вказаному приміщені та не використовує його за цільовим призначенням, не користувався ним та не користується на момент складання акта.

Так у грудні 2014 року ФОП ОСОБА_3 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору від 01.02.2013 року №03/13 оренди нежилого приміщення. В обґрунтування заявленого позову, ФОП ОСОБА_3 посилається на те, що відповідачем допущено заборгованість за орендною платою та комунальним платежам у сумі 254772 грн., яка триває більш ніж три місяці, приміщення ФОП ОСОБА_2 з 03.03.2014 не використовується за призначенням, у зв'язку з чим позивач просив розірвати договір.

Заперечуючи проти вказаного позову, відповідач зазначив, що 08.01.2014 року ФОП ОСОБА_3 в односторонньому порядку достроково розірвав договір, а також з 21.02.2014 року унеможливив користування ФОП ОСОБА_2 орендованим приміщенням, посилаючись на те, що у відповідача існує заборгованість з орендних та комунальних платежів. Відповідач зазначає, що у нього відсутня заборгованість, оскільки в період з 01.02.2013 року по 01.02.2014 року усі платежі з орендної плати та за комунальні послуги здійснені відповідачем своєчасно та в повному обсязі на загальну суму 214581,50 грн. Орендоване приміщення відповідачем не використовується з 04.02.2014 з моменту відключення в ньому ФОП ОСОБА_3 електроенергії та припинення водопостачання. Крім того 21.02.2014 позивач унеможливив користування орендованим приміщенням шляхом заміни належних відповідачу замків на вхідних дверях та їх опечатуванням своєю особистою печаткою. Позивач в односторонньому порядку звільнив орендоване приміщення від належних відповідачу речей, обладнання та майна, та станом на 02.06.2014 року здав в суборенду орендоване відповідачем приміщення для розміщення фітнес-клубу «Fit Curves», у зв'язку з чим відповідач 02.06.2014 року звернувся до Дніпровського районного управління ГУ МВС України в м. Києві.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 02.03.2015 року по справі № 910/29339/14 позов ФОП ОСОБА_3 про розірвання договору - задоволено. Розірвано укладений ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 договір оренди нежилого приміщення від 01.02.2013 року № 03/13, та з відповідача стягнуто судовий збір.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення вказаного позову, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, у відповідності до вищезазначених вимог законодавства, між сторонами укладено договір оренди нежилого приміщення №103/13 від 01.02.2013 року.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У частині першій статті 762 ЦК України зазначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами першою та четвертою статті 286 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно із частиною третьою статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Статтею 783 ЦК України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Згідно з ч.1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України підприємство чи організація, які вважають за необхідне змінити чи розірвати договір, надсилають пропозиції про це другій стороні за договором.

Судом встановлено, що маючи намір розірвати договір оренди ФОП ОСОБА_3 звернувся до відповідача із листом від 08.01.2014 року №01, в якому, враховуючи несвоєчасну оплату орендних платежів, повідомив ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору та просив вважати його розірваним з 01.02.2014 року і звільнити орендоване приміщення до 03.02.2014 року, оскільки після 03.02.2014 року у приміщення буде припинено електро- та водопостачання.

Натомість, 13.01.2014 року відповідачем на адресу позивача було надіслано лист-відповідь від 11.01.2014 року №01/14, в якому зазначено, що звільнення орендного приміщення може бути виконано за ініціативою ФОП ОСОБА_2 або на підставі відповідного рішення суду. Крім того, відповідач просив позивача надати копії документів на право власності на нежилу будівлю у АДРЕСА_1, та акт Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на введення зазначеної будівлі в експлуатацію.

Колегія суддів звертає увагу на те, що цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Оцінка порушення умов договору, як істотне, повинна здійснюватись судом відповідно до критерію, що встановлений абзацом другим ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, а саме істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що сталися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, нежиле приміщення, що є об'єктом оренди, не використовується відповідачем - ФОП ОСОБА_2 за цільовим призначенням, натомість у вказаному приміщенні за адресою АДРЕСА_1, розташованого на першому поверсі, станом на 03.03.2014 року облаштоване кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1», про що зазначено в акті обстеження нежилого приміщення.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що ФОП ОСОБА_2 вчинено істотне порушення умов договору №103/13 від 01.02.2013 року, що є підставою для розірвання договору. Судова колегія звертає увагу, що відповідач, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції дану обставину не спростував, доказів оплати орендних та комунальних платежів не надав.

Посилання скаржника на акти від 01.02.2013 року, від 01.04.2013 року, від 01.05.2013 року; від 03.06.2013 року, від 01.07.2013 року, від 01.08.2013 року, від 01.09.2013 року, від 01.10.2013 на року, від 01.11.2013 року, від 11.03.2013 року, від року, від 13.05.2013 року, від 13.06.2013 року, від 12.07.2013 року, від 12.08.2013 року, від 12.09.2013 року, від 12.10.2013 року, від 12.11.2013 року, від 11.12.2013 року, як на підставу відсутності заборгованості з орендних платежів, судова колегія відноситься критично та не може прийняти вказані документи як належний доказ відсутності заборгованості по договору №103/13 від 01.02.2013 року, оскільки зазначені акти підписані лише зі сторони відповідача. Підпис позивача на них відсутній та лише зазначено, що ФОП ОСОБА_3 відмовився від їх підписання.

Крім того, станом на 01.01.2014 року відповідачем складено акт звірки розрахунків за спожиту електроенергію та акт взаєморозрахунків заборгованості, відповідно до яких основна заборгованість та заборгованість за спожиту відповідачем електроенергію за даними лічильників обліку електроенергії на користь позивача відсутні. Однак, вказані акти звірки також не були підписані та скріплені печатками ФОП ОСОБА_3, а тому не можуть бути належним доказом по справі.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься підписана ФОП ОСОБА_3 квитанція, якою підтверджено оплату ФОП ОСОБА_2 компенсації за використану електроенергію за період з 11.12.2013 по 11.01.2014 на суму 4762,50 грн.

Однак, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, зокрема те, що відповідач не сплачував орендні платежі більш ніж три місяці та у відповідача існує заборгованість перед позивачем за спірним договором та те, що з 03.03.2014 року ФОП ОСОБА_2 не використовується приміщення за призначенням, судова колегія вважає правомірними висновки суду першої інстанції про задоволення позову щодо розірвання договору оренди.

Згідно з частиною третьою статті 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції ФОП ОСОБА_2 не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційні скарзі ФОП ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 02.03.2015 року, прийнята після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 02.03.2015 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, господарський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 02.03.2015 року у справі № 910/29339/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 02.03.2015 року у справі № 910/29339/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/29339/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 25.05.2015 року