РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015Справа №910/7816/15-г

За позовом Прокурора Солом'янського району міста Києва в інтересах держави

в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до Фізичної особи-підприємця Верещак Олега Васильовича

про стягнення 132 593,58 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Ємець Ю.В. (представник за довіреністю №12 від 02.03.2015р.);

від відповідача: не з'явились;

від прокуратури: Колодяжна А.В. (службове посвідчення №028406 від 01.09.2014р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прокурор Солом'янського району міста Києва (надалі також - прокурор, прокуратура) звернувся до суду в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (надалі також - позивач) з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Верещак Олега Васильовича (надалі також - відповідач) суми в розмірі 121 181,64 грн. за Договором оренди №6295 від 02.11.2012р., з яких сума основного боргу становить 88 466,51 грн., пеня становить 11 512,88 грн., штраф становить 2 654,00 грн., інфляційні втрати становлять 18 548,25 грн. та суми в розмірі 11 411,94 грн. за Договором оренди №6377 від 11.02.2013р., з яких сума основного боргу становить 10 294,73 грн., пеня становить 629,98 грн., штраф становить 308,84 грн., інфляційні втрати становлять 178,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання за Договорами, зокрема, не вносив плату за період з листопада 2012р. по січень 2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, присвоєно справі №910/7816/15-г, розгляд призначено на 12.05.2015р.

В судове засідання 12.05.2015р. представник відповідача не з'явився, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено до 26.05.2015р.

В судове засідання 26.05.2015р. представник від відповідача не з'явився повторно, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Судом також враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 26 травня 2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про прокуратуру", на прокуратуру України покладено функції представництва інтересів держави в суді.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про прокуратуру", органи прокуратури України вживають заходів до усунення порушень закону, від кого б вони не виходили, поновлення порушених прав і притягнення у встановленому законом порядку до відповідальності осіб, які допустили ці порушення.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про прокуратуру", визначено що при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право звертатись до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено функції представництва інтересів громадян та держави в судах.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва у суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний чи матеріальний стан, похилий вік або з інших поважних причин самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження, а інтересів держави - наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом.

На підставі зазначених положень, Прокурор звернувся до суду в інтересах держави з позовом про стягнення 2 472,43 грн.

Судом встановлені наступні обставини.

02.11.2012р. між позивачем (орендодавець за Договором-1) та відповідачем (орендар за Договором) було укладено Договір оренди №6295 нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі - Договір-1), відповідно до п. 1.1. якого, позивач передає, а відповідач приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення площею 50,20 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 44, на 2 поверсі будівлі лабораторного корпусу, реєстровий номер 02404380.3.АААДДЛ612 (далі - майно), що перебуває на балансі Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка», (надалі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31 серпня 2012р. і становить 439 240,00 грн. без ПДВ.

Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - вересень 2012р. 6 595,19 грн. (п. 3.1. Договору-1).

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. (п. 3.6. Договору-1).

Цей Договір укладено строком на 2 роки і 11 місяців, що діє з 02 листопада 2012 року до 02 жовтня 2015 року включно. (п. 10.1. Договору-1).

Актом приймання-передавання орендованого майна за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 44 від 22.11.2012р. позивач передав, а відповідач прийняв у орендне користування об'єкт оренди за Догвором-1.

Окрім того, 11.02.2013р. між позивачем (орендодавець за Договором-2) та відповідачем (орендар за Договором) було укладено Договір оренди №6377 нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі - Договір-2), відповідно до п. 1.1. якого, позивач передає, а відповідач приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення площею 43,36 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 44, на 2-му поверсі будівлі лабораторного корпусу, реєстровий номер 02404380.3.АААДДЛ612 (далі - майно), що перебуває на балансі Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка», (надалі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 30 вересня 2012р. і становить 367 000,00 грн. без ПДВ.

Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - грудень 2012р. 5 510,49 грн. (п. 3.1. Договору-2).

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. (п. 3.6. Договору-2).

Цей Договір укладено строком на 2 роки і 11 місяців, що діє з 11 лютого 2013 року до 11 січня 2016 року включно. (п. 10.1. Договору-2).

Актом приймання-передавання орендованого майна за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 44 від 11.02.2013р. позивач передав, а відповідач прийняв у орендне користування об'єкт оренди за Договором-2.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначає, що за період з листопада 2012р. по січня 2015 року за Договором-1 та з лютого 2013р. по січень 2015р. за Договором-2 відповідачем, у відповідності до п. 3.6. Договорів, не сплачувались орендні платежі, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість на загальну суму в розмірі 132 593,58 грн.

За таких обставин прокурор просить стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги прокуратури підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Статтею 283 Господарського кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст.ст. 11, 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено частинами 1 та 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, та відповідно до ст. 629 ЦК України договір, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній республіці Крим або перебуває в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно - правовими актами (ст. 2, ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Приписами ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу (ч. 1 ст. 284 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлюється матеріалами справи, відповідачем не проведено повного розрахунку за основним зобов'язання по орендній платі, а тому, сума основного боргу в розмірі 88 466,51 грн. за Договором-1 та в розмірі 10 294,73 грн. за Договором-2 підлягає до стягнення з відповідача, а відповідна позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Окрім того, прокурором заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 11 512,88 грн. за Договором-1, суму пені в розмірі 629,98 грн. за Договором-2, суму штрафу в розмірі 2 654,00 грн. за Договором-1 та суму штрафу в розмірі 308,84 грн. за Договором-2.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3.7. Договорів, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, уключаючи день оплати.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» №01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Перевіривши наведені прокурором в позовних матеріалах розрахунки сум пені, судом визнано їх обґрунтованими, а тому, позовні вимоги в справі №910/7816/15-г про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 11 512,88 грн. за Договором-1 та суми пені в розмірі 629,98 грн. за Договором-2 підлягають задоволенню повністю.

Пунктом 4 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» встановлено, що чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності (див. постанову Верховного Суду України від 27.04.2012 та постанову Вищого господарського суду України від 12.06.2012 у справі №06/5026/1052/2011).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, відповідач сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості. (п. 3.8. Договорів).

Врахувавши зазначені вище норми, перевіривши наведені позивачем розрахунки сум штрафів, суд визнав їх вірними та обґрунтованими, а тому позовна вимога в справі №910/7816/15-г про стягнення з відповідача суми штрафу в розмірі 2 654,00 грн. за Договором-1 та суми штрафу в розмірі 308,84 грн. за Договором-2 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також, прокурор просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 18 548,25 грн. за Договором-1 та інфляційні втрати в розмірі 178,39 грн. за Договором-2.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.7. Договорів, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. №23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997р. №62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012р. №52/30).

Окрім того, індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За таких обставин застосовувати індекс інфляції у випадку, коли борг виник у певному місяці і в тому же місяці був погашений, - підстави відсутні. Крім того, при розрахунку інфляційних нарахувань мають бути враховані рекомендації, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», згідно з якими при застосуванні індексу інфляції слід умовно вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 до 31 числа, то розрахунок починається за наступного місяця - червня.

У постанові Вищого господарського суду України №37/327 від 20.01.2011р. викладена позиція, якою стверджується, що реалізація позивачем права кредитора на стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення передбачає необхідність застосування індексу інфляції за весь час прострочення як від'ємного, так і позитивного значення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України №40/487 від 02.02.2012 р. та №15/065-11 від 01.02.2012р.

Зокрема, в постанові Вищого господарського суду України №15/065-11 від 01.02.2012р. зазначено, що за приписами ст. 625 ЦК України, боржник зобов'язаний сплатити суму заборгованості з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті «Урядовий кур'єр» та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Оскільки як встановлено судом, оплата орендних платежів відповідачем здійснена з порушення строків передбачених п .3.6. Договорів, то стягнення з останнього суми інфляційних втрат є правомірним.

Перевіривши наведені позивачем в позовних матеріалах розрахунки сум інфляційних збитків, судом визнано їх обґрунтованими та такими, що здійснений в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України та листа Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», а тому, сума інфляційних втрат, яка підлягає до стягнення з відповідача за Договором-1 становить 18 548,25 грн., а за Договором-2 - 178,39 грн.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

За таких обставин, дослідивши всі обставини, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/7816/15-г підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача суми основного боргу за Договором-1 в розмірі 88 466,51 грн., суми основного боргу за Договором-2 в розмірі 10 294,73 грн., суми пені за Договором-1 в розмірі 11 512,88 грн., суми пені за Договором-2 в розмірі 629,98 грн., суми штрафу за Договором-1 в розмірі 2 654,00 грн., суми штрафу за Договором-2 в розмірі 308,84 грн., суму інфляційних втрат, нарахованих за Договором-1 в розмірі 18 548,25 грн., суму інфляційних втрат, нарахованих за Договором-2 в розмірі 178,39 грн.

Оскільки в силу вимог п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються, зокрема, органи прокуратури - при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді, то на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, з урахуванням того, що спір в даному випадку виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, покладаються на відповідача в розмірі 2 651,86 грн. та стягуються в доход Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про судовий збір», Цивільного кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Верещак Олега Васильовича (ідентифікаційний номер , адреса: 03035, м. Київ, вул. Кудряшова, 7-Б, кв. 142) на користь Державного бюджету України (, р/р 0011, одержувач - УДКСУ у Шевченківському районі м. Києва, банк одержувача ГУ ДКСУ в м. Києві, МФО 820019, код платежу 22080200) суму основного боргу за Договором оренди №6295 нерухомого майна, що належить до державної власності від 02.11.2012р. в розмірі 88 466,51 грн. (вісімдесят вісім тисяч чотириста шістдесят шість гривень 51 копійка), суму основного боргу за Договором оренди №6377 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.02.2013р. в розмірі 10 294,73 грн. (десять тисяч двісті дев'яносто чотири гривни 73 копійки), суму пені за Договором оренди №6295 нерухомого майна, що належить до державної власності від 02.11.2012р. в розмірі 11 512,88 грн. (одинадцять тисяч п'ятсот дванадцять гривень 88 копійок), суму пені за Договором оренди №6377 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.02.2013р. в розмірі 629,98 грн. (шістсот двадцять дев'ять гривень 98 копійок), суму штрафу за Договором оренди №6295 нерухомого майна, що належить до державної власності від 02.11.2012р. в розмірі 2 654,00 грн. (дві тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривни 00 копійок), суму штрафу за Договором оренди №6377 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.02.2013р. в розмірі 308,84 грн. (триста вісім гривень 84 копійки), суму інфляційних втрат, нарахованих за Договором оренди №6295 нерухомого майна, що належить до державної власності від 02.11.2012р. в розмірі 18 548,25 грн. (вісімнадцять тисяч п'ятсот сорок вісім гривень 25 копійок), суму інфляційних втрат, нарахованих за Договором оренди №6377 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.02.2013р. в розмірі 178,39 грн. (сто сімдесят вісім гривень 39 копійок).

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Верещак Олега Васильовича (ідентифікаційний номер , адреса: 03035, м. Київ, вул. Кудряшова, 7-Б, кв. 142) на користь Державного бюджету України (, р/р 3001, одержувач - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, код платежу 22030001) судовий збір в сумі 2 651,86 грн. (дві тисячі шістсот п'ятдесят одна гривна 86 копійок).

4. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.05.2015р.

Суддя С.М. Морозов