КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. Справа№ 911/593/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю представників cторін:

позивача: Козак Н.В., довіреність №14-174 від 24.06.2014 р.,

відповідача: Сушко О.О., довіреність №14-04 від 16.03.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Київської області від 16.04.2015 р.

у справі №911/593/15 (суддя Антонова В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства"Обухіврайтепломережа"

про стягнення 104 267,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства "Обухіврайтепломережа" про стягнення 104 267,03 грн, з яких: 35 349,77 грн. штрафу, 35 081,98 грн. пені, 16 657,91 грн. інфляційних втрат та 17 177,37 грн. 3 % річних.

Рішенням господарського суду Київської області від 16.04.2015 р. у справі №911/593/15 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 16.04.2015 р. у справі №911/593/15 в частині, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 35081,98 грн., штрафу у розмірі 35349,77 грн., 3% річних у розмірі 17177,37 грн., збитків внаслідок інфляції у розмірі 16657,91 грн.; прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Комунального підприємства "Обухіврайтепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню в сумі 35081,98 грн., штраф у розмірі 35349,77 грн., 3% річних у розмірі 17177,37 грн., збитки внаслідок інфляції у розмірі 16657,91 грн.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив суд рішення господарського суду Київської області від 16.04.2015 р. по справі №911/593/15 залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" - без задоволення.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

01.08.2012 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та Комунальним підприємством "Обухівтепломережа" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 17-ТЕ, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах договору.

Відповідно до п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно п.п. 5.1., 5.2., 5.5. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ). Ціна за 1 000 куб. м. природного газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1 091,00 грн., крім того ПДВ-20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1 309,20 грн. Загальна сума вартості за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п. 11.1. договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 серпня 2012 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Судом встановлено, що позивачем, на виконання п. 1.1. договору купівлі-продажу природного газу № 17-ТЕ від 01.08.2012 р., протягом жовтня-грудня 2012 року передано, а відповідачем прийнято від позивача природний газ загальною вартістю 870 216,08 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін актами приймання-передачі природного газу.

Проте, як зазначає позивач, відповідач свої обов'язки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за поставлений газ з порушенням погоджених сторонами строків.

Відповідач в свою чергу зазначив, що 14.02.2014р. між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області (сторона перша), Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації (сторона друга), Фінансовим управлінням виконавчого комітету Обухівської міської ради (сторона третя), Виконавчим комітетом Обухівської міської ради (сторона четверта), Комунальним підприємством "Обухівтепломережа" (сторона п'ята) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) укладено договір № 197/30 про організацію взаєморозрахунків, предметом якого була організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст.14 та п.2 ст. 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30.

Відповідно до умов зазначеного договору сторони погодили порядок розрахунків та дійшли згоди погасити заборгованість відповідача перед позивачем за 2012 рік у розмірі 467 000,00 грн. згідно з договором № 17-ТЕ від 01.08.2014 р. (п. 8 договору).

Строк виконання нового зобов'язання пов'язаний з моментом перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету.

Судом встановлено, що на виконання умов договору № 197/30 від 14.02.2014 р. відповідач 02.04.2014 на рахунок позивача перерахував грошові кошти в розмірі 467 000,00 грн. за природний газ згідно договору №17-ТЕ від 01.08.2012р., що підтверджується платіжним дорученням № 20 від 01.04.2014 та випискою по рахунку станом на 02.04.2014.

Пунктом 16 договору № 197/30 від 14.02.2014 р. сторони погодили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Виходячи з того, що умови з оплати природного газу згідно спірного договору поставки сторонами було змінено, прострочення оплати на умовах договору про організацію взаєморозрахунків відповідачем не допущено, тому підстави для стягнення штрафних та фінансових санкцій за прострочення вказаної суми, передбачених п. 7.2. договору та відповідно до вимог ст.ст. 604, 624, 625 ЦК України відсутні.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини купівлі-продажу.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація), новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність у позивача підстав для стягнення штрафних санкцій, передбачених п. 7.2. договору купівлі-продажу природного газу №17-ТЕ від 01.08.2012 р. та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків № 197/30 від 14.02.2014р., сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Таким чином, для застосування штрафних санкцій, передбачених п. 7.2. договору купівлі-продажу природного газу №17-ТЕ від 01.08.2012 р., та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків № 197/30 від 14.02.2014, та як було встановлено судом, розрахунок за природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків № 197/30 від 14.02.2014 р.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 09.09.2014 у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012.

На підставі викладеного та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 35 349,77 грн. штрафу, 35 081,98 грн. пені, 16 657,91 грн. інфляційних втрат та 17 177,37 грн. 3 % річних є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Київської області від 16.04.2015 р. у справі №911/593/15 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Київської області від 16.04.2015 р. у справі №911/593/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов