ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р.Справа № 922/1712/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Метал-Компані" м. Вишневе
до Приватного акціонерного товариства "Лугцентрокуз ім. С.С Монятовського" м. Луганськ
про стягнення 103 253,35грн.
за участю представників сторін:

позивача - Меркулов Р.С., дов. № 01-01/15 від 01.01.2015р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 72 825,35грн., пеню в розмірі 5 117,71грн., 3% річних в розмірі 2 807,26грн., збитки від інфляції в розмірі 22 503,03грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки № Л-0125/11-13 від 13.11.2013р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Частиною 1 ст. 1 Закону України № 1632-VII від 12.08.2014р. "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", який набрав чинності 20.08.2014р., змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних, зокрема, господарським судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції. Розгляд відповідних справ здійснюється господарськими судами, що визначаються Головою Вищого господарського суду України.

Розпорядженням голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014р. № 28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ" визначено, що розгляд справ підсудних господарському суду Луганської області, розташованому в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється господарським судом Харківської області.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється господарським судом Харківської області.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з`явився, в наданих суду запереченнях проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що сума основного боргу складає 42 825,35грн., оскільки 30 000,00грн. боргу були зараховані як взаємозалік взаємних вимог, просить суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені, посилаючись на те, що нарахування пені не передбачено умовами договору та заявив про застосування строків позовної давності для її стягнення. Що стосується стягнення 3% річних та збитків від інфляції, позивач просить суд їх зменшити на підставі ст.83 Господарського процесуального кодексу України, посилаючись на проведення антитерористичної операції в Луганській області, що унеможливлює ведення господарської діяльності та здійснення фінансових платежів.

Відповідач звернувся до суду з клопотанням, в якому просить суд розглянути справу за відсутністю свого представника за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності його представника за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

13.11.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа-Метал-Компані" (позивач) та Приватним акціонерним товариством "Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського" (відповідач) було укладено договір поставки № Л-0125/11-13 (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором поставляти та передавати у власність відповідача визначену цим договором продукцію (далі товар), а відповідач приймати та здійснювати його оплату.

Згідно п.1.2 договору предметом поставки є металопродукція.

Асортимент, кількість та ціна товару узгоджується між сторонами та зазначається у специфікації, яка є невід'ємною частиною даного договору (п.2.1 договору).

У п.3.4 договору сторони погодили порядок оплати, а саме: відповідач зобов'язався здійснити оплату товару протягом 14 календарних днів з дати поставки товару, що вказана у видатковій накладній позивача.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд встановив наступне.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позивач на виконання умов договору передав відповідачу товар на загальну суму 72 825,35грн., що підтверджується видатковими накладними № 33711 від 14.11.2013р. на суму 29 199,85грн., № 33611 від 14.11.2013р. на суму 35 640,00грн., № 40111 від 18.11.2013р. на суму 7 985,50грн. та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей, оформленими належним чином та наявними у справі.

Видаткові накладні відповідають вимогам ст.9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Дані накладні є первинними документами, які фіксують здійснення господарської операції (поставка товару) та початок перебігу строку для оплати за поставлений товар.

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було зазначено вище, відповідач за умовами п.3.4 договору зобов'язався здійснити оплату товару протягом 14 календарних днів з дати поставки товару.

Відповідач за поставлений позивачем товар в строк не розрахувався, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 72 825,35грн.

Згідно із ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Факт наявності заборгованості за спірним договором на суму 72 825,35грн. підтверджується належними доказами, наявними у справі.

Заперечення відповідача щодо наявності у нього заборгованості перед позивачем лише в розмірі 42 825,35грн. з посиланням на здійснення відповідачем взаємозаліку зустрічних однорідних вимог на суму 30 000,00грн., суд не приймає виходячи з наступного.

За приписами ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Таким чином, для зарахування зустрічних однорідних вимог достатньо лише заяви однієї сторони, направленої на адресу іншої, при відсутності спору між сторонами з приводу наявності зустрічних однорідних вимог.

Відповідач не надав суду доказів звернення до позивача з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Надані відповідачем акти звірки взаємних розрахунків, не приймаються судом як належні докази зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки вони не є первинними документами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості.

Позивач в судовому засіданні також не підтвердив факт зарахування сторонами зустрічних однорідних вимог за спірним договором.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем у сумі 72 825,35грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Позивач, відповідно до п.5.2 договору поставки за неналежне виконання відповідачем грошового зобов'язання, нарахував останньому пеню в розмірі 5 117,71грн. за період із 03.12.2013р. по 28.05.2014р., яку просить стягнути на свою користь.

Відповідач звернувся до суду з заявою, в якій просить суд застосувати строк позовної давності до вимог щодо стягнення пені у зв'язку з його пропуском.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення пені, заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За приписами ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського кодексу України).

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлено статтею 257 Цивільного кодексу України у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати одного року.

З огляду на правову природу пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що позивач мав право на її нарахування, однак порушив строк позовної давності щодо вимоги по стягненню пені за період з 03.12.2013р. по 17.03.2014р., оскільки звернувся до суду із позовною заявою про її стягнення 18.03.2015р.

Відповідно до ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Здійснивши розрахунок пені, з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 2 394,26грн. за період з 18.03.2014р. по 28.05.2014р.

Заперечення відповідача, що нарахування пені не передбачено умовами договору, суд вважає безпідставними, оскільки відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у вигляді пені передбачена сторонами у п.5.2 спірного договору.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3% річних та збитків від інфляції суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі даної статті позивач нарахував відповідачу за період з 03.12.2013р. по 16.03.2015р. 3% річних в розмірі 2 807,26грн. та за період з січня 2014р. по лютий 2015р. збитки від інфляції в розмірі 22 503,03грн.

Перевіривши правомірність нарахування 3% річних та збитків від інфляції, суд дійшов висновку, що позивач вірно розрахував 3% річних та збитки від інфляції, дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, воно відповідає наданому розрахунку, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши клопотання відповідача щодо зменшення розміру 3% річних та збитків від інфляції, суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В обґрунтування свого клопотання відповідач посилається на ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає право суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено, неустойку, штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідальність, передбачена ст. 625 Цивільного кодексу України, наступає за невиконання грошового зобов'язання.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, 3% річних та збитки від інфляції, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями.

Таким чином, враховуючи те, що стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми не є штрафними санкціями, а ст. 625 Цивільного кодексу України не передбачає можливості зменшення судом її розміру, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та збитків від інфляції є безпідставним, необґрунтованим, тому вважає за необхідне в його задоволенні відмовити.

Що стосується посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, наявність яких унеможливлює виконання договірних зобов'язань відповідача перед позивачем, суд звертає увагу, що Торгово-промисловою палатою України видано сертифікат від 15.08.2014р. за вих. № 2382/05-4, який засвідчує настання обставин непереборної сили з 01.06.2014р. для ПАТ "Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського" при здійсненні господарської діяльності на території м. Луганська та Луганської області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів, тобто стосуються податкових правовідносин відповідача.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що строк оплати за спірним договором поставки за видатковими накладними №№ 33711, 33611 від 14.11.2013р. настав 28.11.2013р. та за видатковою накладною № 40111 від 18.11.2013р. - 02.12.2013р., тобто задовго до дати настання обставин, які відповідач вважає форс-мажорними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 72 825,35грн., пені в розмірі 2 394,26грн., 3% річних в розмірі 2 807,26грн. та збитків від інфляції в розмірі 22 503,03грн., в частині стягнення пені в розмірі 2 723,45грн. суд відмовляє через застосування строку позовної давності до цих правовідносин.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.230, 232, 253, 256, 257, 258, 267, 530, 601, 610, 611, 612, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського", (91005, м. Луганськ, вул. Фрунзе, 107, к.14, відомості про рахунки відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Метал-Компані", (юридична адреса: 08132, Київська область, м. Вишневе, вул. Київська, 8, поштова адреса: 08132, Київська область, м. Вишневе, а/с 48 Б, р/р 4401 в ПАТ "Банк Фінанси та кредит" м. Київ, МФО 300131) - 72 825,35грн. основного боргу, 2 394,26грн. пені, 2 807,26грн. 3% річних, 22 503,03грн. збитків від інфляції, 2 010,60грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 2 723,45грн. - відмовити.

Повне рішення складено 09.06.2015 р.

Суддя Т.А. Лавренюк