РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2015Справа №910/5114/15-г
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Охорона - життя" до Публічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК", третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити певні дії, за участю представників позивача - Христич О.В., довіреність №116 від 30.05.2015 року, Вертаєвої О.В., директор, відповідача - не з'явився, третьої особи - Фурмана Р.В., довіреність №09-15969/14 від 17.12.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання неправомірними дій відповідача щодо перерахування 06.01.2015 року банківського вкладу (депозиту) у сумі 1 000 000 та 14 383,57 грн. відсотків згідно вкладу, а також перерахування 08.01.2015 року відсотків у сумі 12 328,77 грн. по договору банківського вкладу №40/1/2 від 01.10.2014 року на поточний рахунок №6905 в АТ «Златобанк» та про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо виконання п. 1.1. генерального договору банківського вкладу №40/1 та п. 2.3. від 01.10.2014 року договору банківського вкладу №40/1/2 від 01.10.2014 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.03.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 25.03.2015 року.

23.03.2015 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в позові з тих підстав, що в ПАТ «Златобанк» з 13.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію, а відповідно до ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вкладників та інших кредиторів банку.

13.05.2015 року через канцелярію суду позивачем надано письмові пояснення по справі та заяву про припинення провадження у справі в частині позовної вимоги про визнання неправомірними дій відповідача щодо перерахування 06.01.2015 року банківського вкладу (депозиту) у сумі 1 000 000 та 14 383,57 грн. відсотків згідно вкладу, а також перерахування 08.01.2015 року відсотків у сумі 12 328,77 грн. по договору банківського вкладу №40/1/2 від 01.10.2014 року на поточний рахунок №6905 в АТ «Златобанк».

13.05.2015 року в судовому засіданні представником позивача надано заяву про відмову від позовної вимоги про визнання неправомірними дій відповідача щодо перерахування 06.01.2015 року банківського вкладу (депозиту) у сумі 1 000 000 та 14 383,57 грн. відсотків згідно вкладу, а також перерахування 08.01.2015 року відсотків у сумі 12 328,77 грн. по договору банківського вкладу №40/1/2 від 01.10.2014 року на поточний рахунок №6905 в АТ «Златобанк», яка прийнята судом до розгляду.

У відповідності до частини 1 статті 78 ГПК України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи.

Згідно п. 4 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

За таких обставин, провадження у справі в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо перерахування 06.01.2015 року банківського вкладу (депозиту) у сумі 1 000 000 та 14 383,57 грн. відсотків згідно вкладу, а також перерахування 08.01.2015 року відсотків у сумі 12 328,77 грн. по договору банківського вкладу №40/1/2 від 01.10.2014 року на поточний рахунок №6905 в АТ «Златобанк» слід припинити на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України.

Представник відповідача у судове засідання 25.05.2015 року не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 64 ГПК України.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.10.2013 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Охорона - життя" (вкладник) та Публічним акціонерним товариством "ЗЛАТОБАНК" (банк) було укладено генеральний договір банківського вкладу №40/1, за умовами якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти вкладника в гривнях (вклад) та зобов'язується виплатити вкладнику суму вкладу та проценти на суму вкладу в порядку та на умовах, визначених цим генеральним договором та укладеними в його межах та на його підставі окремих договорів банківського вкладу (договори депозиту), які є невід'ємною частиною цього генерального договору (п.1.1. генерального договору).

01.10.2014 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Охорона - життя" (вкладник) та Публічним акціонерним товариством "ЗЛАТОБАНК" (банк) було укладено договір банківського вкладу №40/1/2, за умовами якого вкладник згідно з чинним законодавством України перераховує, а банк приймає на відкритий вкладнику вкладний (депозитний) рахунок №6905 (рахунок) суму грошових коштів в гривнях (вклад) у розмірі 1 000 000,00 грн. (п.1.1. договору).

За користування вкладом банк нараховує і сплачує вкладнику проценти по вкладу із розрахунку 15% річних (п.1.2. договору).

Строк розміщення вкладу встановлюється з 01.10.2014 року до 05.01.2015 року (п.1.3. договору).

Пунктом 2.3. договору передбачено, що повернення вкладу здійснюється банком в безготівковій формі на поточний рахунок вкладника, зазначений в п.10 цього договору або на інший поточний рахунок вкладника, зазначений ним у відповідній письмовій заяві.

Як свідчать матеріали справи, позивач звертався до відповідача з листом від 05.01.2015 року про повернення вкладу та сплати відсотків на поточний рахунок №3461 в АТ «Укрексімбанк».

06.03.2015 року відповідач надіслав позивачу відповідь №365, в якій повідомив, що у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію а відповідно до ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вкладників та інших кредиторів банку.

Поясненнями позивача, банківською випискою по особовому рахунку позивача підтверджується, що на виконання умов договору банківського вкладу, позивачем було перераховано 1 000 000,00 грн. на рахунок №6905 в ПАТ «Укргазпромбанк», проте у зазначений договором строк відповідач зазначеного вкладу та відсотків по вкладу на поточний рахунок №3461 в АТ «Укрексімбанк» в порушення п. 2.3. договору банківського вкладу №40/1/2 від 01.10.2014 року позивачу не перерахував.

Положеннями частин 1, 3 статті 1058 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

За загальним правилом, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом (стаття 321 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Проте, на підставі постанови Правління Національного банку України від 13.02.2015 №105 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 13.02.2015 прийнято рішення № 30 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в банку. Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено строком на три місяці з 14.02.2015 по 13.05.2015 включно.

За загальним правилом, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Даний Закон не дає визначення поняття «кредитор банку». Визначення терміну «кредитор банку» міститься у статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Отже, зобов'язання відповідача щодо повернення вкладу є майновим зобов'язанням.

Відтак, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача під час запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 01.04.2015 року у справі №910/5560/14, та від 25.03.2015 року у справі №910/9232/14.

Судом також враховано, що відповідно до пункту третього частини 2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

У матеріалах справі відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на повернення відповідачем спірного вкладу та процентів за ним.

Отже, на час вирішення спору, у банку відсутні підстави для виконання пункту 1.1. генерального договору банківського вкладу №40/1 від 15.10.2013 року та пункту 2.3. договору банківського вкладу №40/1/2 від 01.10.2014 року про повернення позивачу вкладу та процентів за ним.

Разом з тим, позивач може захистити свої порушені майнові права в порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За таких обставин в позові в частині зобов'язання відповідача вчинити дії щодо виконання п. 1.1. генерального договору банківського вкладу №40/1 та п. 2.3. від 01.10.2014 року договору банківського вкладу №40/1/2 від 01.10.2014 року слід відмовити.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 33, 44, 49, ч. 4 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові в частині зобов'язання відповідача вчинити дії щодо виконання п. 1.1. генерального договору банківського вкладу №40/1 та п. 2.3. від 01.10.2014 року договору банківського вкладу №40/1/2 від 01.10.2014 року відмовити.

Провадження у справі в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо перерахування 06.01.2015 року банківського вкладу (депозиту) у сумі 1 000 000,00 грн. та 14 383,57 грн. відсотків згідно вкладу, а також перерахування 08.01.2015 року відсотків у сумі 12 328,77 грн. по договору банківського вкладу №40/1/2 від 01.10.2014 року на поточний рахунок №6905 в АТ «Златобанк» припинити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 02.06.2015р.

Суддя С.О. Чебикіна