ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.05.15 Справа № 904/1897/15

За позовом Публічниого акціонерного товариства "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОЕЛЕКТРОМОНТАЖ", м. Дніпропетровськ

про стягнення 9933, 17 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Кучерева Н.В. - представник за дов. № 09-32/116 від 18.02.15

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОЕЛЕКТРОМОНТАЖ" про стягнення заборгованості у сумі 9933, 17 грн., з яких 7500 грн. - основний борг, 965, 75 грн. - пеня, 167, 05 грн. - три відсотки річних та 1300, 37 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про відкриття рахунків у цінних паперах власникам іменних цінних паперів випуску, що дематеріалізується № 9-06 від 08.09.2010 в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 30.03.2015.

Представник відповідача, присутній у судовому засіданні 30.03.2015, висловив усне клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з необхідністю надання йому часу для ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою суду від 30.03.2015 розгляд справи відкладено на 12.05.2015.

12.05.2015 відповідач подав клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 12.05.2015 продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів та її розгляд відкладено на 26.05.2015. Зобов'язано позивача до суду надати, зокрема, письмові пояснення щодо надсилання актів та рахунків відповідачеві на адресу: 49051, м. Дніпропетровськ, вул. Калинова, 8.

26.05.2015 від позивача надійшли пояснення по справі, в яких він зазначає, що ідентифікація зберігачем емітента здійснюється на підставі наданих документів. Разом із документами надається, зокрема, анкета емітента, що оформлюється згідно із зразком анкети керуючого рахунком. У графі "Адреса для листування" відповідача зазначено - 49051, м. Дніпропетровськ, вул. Калинова, 8. У зв'язку з чим, саме на цю адресу позивачем надсилались відповідачу рахунки.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, у судове засідання 26.05.2015 не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 26.05.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08.09.2010 між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промисловий інвестиційний банк» (далі - позивач, зберігач) та Закритим акціонерним товариством «Дніпроелектромонтаж» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дніпроелектромонтаж») (далі - відповідач, емітент) було укладено договір про відкриття рахунків у цінних паперах власниками іменних цінних паперів випуску, що дематеріалізується № 9-06 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору емітент доручає, а зберігач приймає на себе зобов'язання щодо відкриття та ведення рахунків у цінних паперах власникам цінних паперів, які були зареєстрованими особами у реєстрі власників іменних цінних паперів, випуск яких був де матеріалізований (далі - власник/рахунки відповідно). Відкриття та ведення рахунків за цим договором здійснюється зберігачем відповідно до чинного законодавства України, внутрішніх документів та тарифів зберігача. Перелік власників зазначається у реєстрі власників іменних цінних паперів складеного на дату припинення ведення реєстру та переданого ним зберігачу за актом приймання-передачі в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Згідно з п. 1.2 договору емітент доручає, а зберігач зобов'язується здійснювати депозитарне обслуговування рахунків у цінних паперах власників, які зазначені у Реєстрі до моменту переукладання власником договору про відкриття рахунку у цінних паперах зі зберігачем та припинення дії цього договору відносно рахунку цінних паперах такого власника.

Емітент зобов'язаний оплачувати послуги зберігача по проведенню депозитарних операцій за цим договором, згідно з тарифами зберігача, в порядку передбаченому цим договором (п. 3.1.5 договору).

Тарифи зберігача визначені у додатку до договору «Тарифи та умови» підписаним обома сторонами (арк. с. 9).

Оплата вартості послуг зберігача здійснюється емітентом не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання емітентом рахунку-фактури зберігача, але не пізніше останнього дня місяця, у якому оформлено рахунок (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 2.1.10 договору зберігач зобов'язаний провести ідентифікацію емітента, як клієнта , що укладає договір про надання фінансових послуг відповідно до законодавства України, що регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму" в редакції чинній на момент укладання договору, суб'єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов'язаний на підставі поданих офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій здійснювати ідентифікацію клієнтів, які проводять фінансові операції. Додаткові дані для вивчення клієнта також можуть бути одержані від клієнта, а також з інших джерел, якщо така інформація є публічною (відкритою).

Пунктом 3.1.1 договору встановлено, що емітент зобов'язаний надати зберігачу необхідні документи, передбачені цим договором та чинним законодавством України.

Згідно з ч. 3 п. 5.3 Положення "Про порядок переведення випуску іменних акцій документарної форми існування у бездокументарну форму існування" № 98 від 30.06.2000, в редакції чинній на момент укладання договору, ідентифікація зберігачем емітента здійснюється на підставі наданих оригіналів або належним чином завірених копій документів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом. Разом з документами подається оформлена відповідно до законодавства картка із зразками підписів розпорядників рахунку у цінних паперах та відбитка печатки емітента, затверджена емітентом, та анкета емітента, що оформлюється згідно із зразком анкети керуючого рахунком, встановленим внутрішніми документами депозитарної установи, затвердженими органом її управління відповідно до законодавства.

До матеріалів справи залучені анкета емітента - керуючого рахунками у цінних паперах власників іменних цінних паперів, в якій відповідачем у графі "Адреса для листування" зазначена саме адреса: 49051, м. Дніпропетровськ, вул. Калинова, 8.

Дані у вищезазначеній анкеті засвідчені підписом посадової особи та печаткою емітента. Вказаною анкетою також передбачено, що відповідальність за достовірність даних, вказаних в анкеті, несе особа, яка засвідчила дані анкети. Дата заповнення анкети 25.06.2012 (арк. с. 45-50).

Відповідно до п. 3.1.7 договору емітент зобов'язаний своєчасно інформувати зберігача про будь-які зміни своїх реквізитів, реквізитів розпорядників рахунків, керівників та уповноважених осіб емітента та реквізитів власників рахунків у цінних паперах (тільки щодо власників, які володіють менше ні відсотком цінних паперів дематеріалізованого випуску), а також негайно вносити відповідні зміни до документів щодо розпорядження рахунками у цінних паперах. Внесення змін до рахунків у цінних паперах власників, змін до реквізитів розпорядника рахунків, керівників та уповноважених осіб емітента, тощо, здійснюється зберігачем на підставі поданих емітентом розпорядження та відповідних документів, що підтверджують зміни.

Проте, документів на підтвердження повідомлення відповідачем позивача про зміну адреси для листування, до суду не надано.

На виконання умов договору, позивач надав, а відповідач отримав послуги з відкриття та ведення рахунків у цінних паперах за період квітень-грудень 2014 на загальну суму 7500 грн. та виставив відповідачу рахунки на вищезазначену суму (арк. с. 10-18), які були надіслані останньому на адресу: 49051, м. Дніпропетровськ, вул. Калинова, 8, відповідно до реєстру заказних поштових відправлень (арк. с. 19-27).

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 16-2/17-252 від 22.10.2014 з вимогою здійснити оплату заборгованості протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання цієї претензії з урахуванням штрафних санкцій, до даної претензії позивачем було додано копії рахунків за період з 01.04.2014 по 01.0.2014 (арк. с. 28). Вищезазначена претензія була надіслана позивачем відповідачеві як на адресу для листування ( 49051, м. Дніпропетровськ, вул. Калинова, 8), так і на юридичну адресу відповідача (49081, м. Дніпропетровськ, пр. ім. Газети "Правда", 3 б) (арк. с. 29).

Таким чином, заборгованість позивача перед позивачем за послуги з відкриття та ведення рахунків у цінних паперах складає 7500 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечено факт отримання послуг згідно виставлених позивачем рахунків та не надано доказів їх оплати на суму 7500 грн., а відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає задоволенню у повному обсязі в розмірі 7500 грн.

У зв'язку з несвоєчасним виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати наданих послуг, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 965, 75 грн. за період з 31.07.2014 по 26.01.2015.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 4.7 договору при порушенні строків оплати вартості послуг емітент сплачує зберігачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки. Прострочка платежу тягне за собою припинення операцій за рахунками у цінних паперах власників відкритих емітентом. Сплата пені не звільняє емітента від виконання обов'язків за цим договором.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування пені у межах періоду з 31.07.2014 по 26.01.2015 заявленого позивачем, задовольняє дану вимогу частково у розмірі 583, 30 грн. Оскільки позивачем при здійсненні нарахування пені, не враховано положення п. 4.2 договору. З врахуванням положення п. 4.2 договору, правильний період нарахування пені на заборгованість за квітень 2014 року починається з 01.05.2014 до 01.11.2014 на суму 500 грн., за травень 2014 року з 01.06.2014 до 01.12.2014 на суму 500 грн., за червень 2014 року з 01.07.2014 до 01.01.2014 на суму 500 грн., за липень 2014 року з 01.08.2014 до 26.01.2015 на суму 1000 грн., за серпень 2014 року з 01.09.2014 до 26.01.2015 на суму 1000 грн., за вересень 2014 року з 01.10.2014 до 26.01.2015 на суму 1000 грн., за жовтень 2014 року з 01.11.2014 до 26.01.2015 на суму 1000 грн., за листопад 2014 року з 01.12.2014 до 26.01.2015 на суму 1000 грн. та за грудень 2014 року з 01.01.2015 до 26.01.2015 на суму 1000 грн.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано три відсотки річних у розмірі 96, 36 грн. та інфляційні втрати за період 02.10.2014 по 06.02.2015 у сумі 1050, 31 грн. за період з 30.04.2014 по 26.01.2015.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 (далі - Пленум № 14) індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат, задовольняє дані вимоги частково, а саме три відсотки річних у сумі 80, 18 грн. та інфляційні втрати у розмірі 837, 25 грн. в межах періоду з 31.07.2014 по 26.01.2015 заявленого позивачем, оскільки позивачем при здійсненні їх нарахування не враховано положення п. 4.2 договору та здійснено нарахування на загальну суму боргу у розмірі 7500 грн. Однак, періоду нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних починається за квітень 2014 року починається з 01.05.2014 до 01.11.2014 на суму 500 грн., за травень 2014 року з 01.06.2014 до 01.12.2014 на суму 500 грн., за червень 2014 року з 01.07.2014 до 01.01.2014 на суму 500 грн., за липень 2014 року з 01.08.2014 до 26.01.2015 на суму 1000 грн., за серпень 2014 року з 01.09.2014 до 26.01.2015 на суму 1000 грн., за вересень 2014 року з 01.10.2014 до 26.01.2015 на суму 1000 грн., за жовтень 2014 року з 01.11.2014 до 26.01.2015 на суму 1000 грн., за листопад 2014 року з 01.12.2014 до 26.01.2015 на суму 1000 грн. та за грудень 2014 року з 01.01.2015 до 26.01.2015 на суму 1000 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1655, 50 грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпроелектромонтаж» (49081, м. Дніпропетровськ, пр. ім. газети «Правда», 3б; ідентифікаційний код 01416903) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк» (01001, м. Київ, пров. Шевченка, 12; ідентифікаційний код 00039002) основний борг у сумі 7500 грн., пеню у розмірі 583, 30 грн., три відсотки річних у сумі 80, 18, інфляційні втрати у розмірі 837, 25 грн. та 1655, 50 грн. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 02.06.2015

Суддя В.І. Ярошенко