РІШЕННЯ

"18" травня 2015 р.Справа № 921/1050/14-г/16

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Хоми С.О.

Розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-ПС", вул. Промислова, 30, м.Тернопіль.

до відповідача: ООО "Компания "Сонит" Республика Беларусь, Могилевский район, ст. Буйничи, адреса для листування: 212030, Республика Беларусь, г.Могилев, Главпочтамп, а/я 53.

За участю представників сторін:

позивача: Ханас І.О. - представник, довіреність № без номера від 29.09.2014 р.

відповідача: Не з'явився.

Суть справи.

Хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань, які знаходяться в матеріалах справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Т-ПС", вул. Промислова, 30, м. Тернопіль звернулось до суду з позовом до ООО "Компания "Сонит", Республика Беларусь, Могилевский район, ст. Буйничи, адреса для листування: 212030, Республика Беларусь, г.Могилев, Главпочтамп, а/я 53 про cтягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції в сумі 23276,67 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2014 р.(1290,8176 грн. за 100 доларів США) 300459, 35 грн., 155,78 доларів США - 3% річних, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2014 р. - 2010,84 грн., та 9476,25 доларів США пені, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2014 р. 122321,10 грн.

Як вбачається з позовної заяви № 95 від 30.09.2014 року відповідачем є суб'єкт господарювання іноземної держави - ООО "Компания "Сонит" Республика Беларусь, Могилевский район, ст. Буйничи, адреса для листування: 212030, Республика Беларусь, г.Могилев, Главпочтамп, а/я 53.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 124 ГПК України).

Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право" від 23.06.2005 р. № 2709-IV, з наступними змінами і доповненнями.

Згідно частин 1,2 статті 4 Закону України "Про міжнародне приватне право" право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв'язок із приватноправовими відносинами.

У п. 11.2 р. 11 договору поставки товару № 4 від 16.06.2014 року зазначено, що у випадку, якщо сторони не досягнуть згоди, справа підлягає за виключенням підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному суді за місцезнаходженням позивача.

Відтак, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Т-ПС", вул. Промислова, 30, м.Тернопіль звернулось до господарського суду Тернопільської (за своїм місцезнаходженням) у відповідності до пунктів договору

Ухвалою господарського суду від 02.10.2014 р. порушено провадження у справі №921/1050/14-г/16 та її розгляд призначено на 02.04.2015 р., при цьому, суд зобов'язав позивача надати суду переклад на російську мову:

- Ухвали від 02.10.2014 року про порушення провадження по справі ;

- Прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів та зворотної сторони прохання "Підтвердження" ;

- Короткого викладу документа в порядку, передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (Гаага, 1965 р.), яка була імплементована в національне законодавство Законом України від 19.10.2000 р. №2052-III і набрала чинності для України з 26.11.2000 р.

Позивач виконав вимоги суду.

У відповідності до п. 8 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій" № 04-5/608 від 31.05.2002 року, з наступними змінами, доручення щодо вручення документів за кордоном надсилаються безпосередньо до Центрального органу іноземної держави, визначеного запитуваною державою згідно зі статтею 2 Конвенції або через Міністерство юстиції України.

Відтак, суд звернувся з проханням про вручення за кордоном судового документа до Центрального органу іноземної держави, а саме - до Міністерства юстиції Республіки Білорусь, м. Мінськ, вул. Коллекторна, 1, Республіка Білорусь.

22.12.2014 року від Економічного суду Могилевської області надійшла Ухвала від 04.12.2014 року № 45-17/Ип/2014, в якій зазначено, зокрема, що в судовому засіданні директору ООО "Сонит" Лапутину Ю.Г. вручено судові документи, які надійшли з Господарського суду Тернопільської області та суд ухвалив: доручення Господарського суду Тернопільської області про вручення копії ухвали Господарського суду Тернопільської області від 02 жовтня 2014 року по справі №921/1050/14-г/16 про порушення провадження по справі вважати виконаним.

Також до господарського суду надійшло Прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів із зворотньою стороною прохання "Підтвердження", в якому зазначено, що судові документи вручено директору ООО "Сонит" Лапутину Юрію Григоровичу, паспорт КВ 1512560, виданий Ленінським РОВД м. Могилева 27.08.2008 р.

Також ухвалу суду від 02.10.2014 року про порушення провадження по справі 3921/1050/14-г/14 та переклад даної ухвали на російську мову було направлено поштовою кореспонденцією безпосередньо відповідачу - ООО "Компания "Сонит" на адресу для листування : 212030, Республика Беларусь, г.Могилев, Главпочтамп, а/я 53.

30.10.2014 року на адресу суду повернулось повідомлення з відміткою про вручення 24.10.2014 року відповідачу - ООО "Компания "Сонит" листа з ухвалою суду .

Відтак, відповідач - ООО "Компания "Сонит" належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи № 921/1050/14-г/16 господарським судом Тернопільської області.

В судове засідання з'явився представник позивача та надав додаткові пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

В ході розгляду справи представнику позивача було роз'яснено його процесуальні права та обов'язки згідно ст.ст.20,22,81-1 ГПК України; наслідки укладення мирової угоди.

Технічна фіксація судового процесу у відповідності до ст.81-1 ГПК України не здійснювалась за відсутності відповідних клопотань представника позивача.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача встановив наступне.

16 червня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Т-ПС", надалі "Постачальник", з однієї сторони та ООО "Компания Сонит", надалі "Покупець" з другої сторони, було укладено Договір поставки товару № 4, у відповідності до п. 1.1. р. 1 якого "Постачальник" зобов'язується передати, а "Покупець" прийняти і оплатити товар, в кількості, якості, номенклатурі (асортименті) у відповідності зі специфікаціями (попередньо узгодженими), які є невід'ємною частиною даного договору.

У відповідності до п. 3.1 р. 3 договору товар постачається з території України на територію Республіки Білорусь.

Згідно п. 3.2 р. 3 умови поставки - DDU РБ Могилевська обл., Могелевський р-н, ст. Буйничи (згідно ІНКОТЕРМС 2000).

Як визначається в п. 3.3 р. 3 договору товар постачається "Покупцю" партіями по цінах, найменуванню, кількості та в асортименті, вказаних в специфікації. Періодичність поставок партій товару під час терміну дії даного договору, кількість і асортимент кожної партії визначаються по письмовій згоді сторін з врахуванням потреб "Покупця" та наявності на складі "Постачальника" необхідного товару. Узгодження здійснюється не пізніше, ніж за 12 днів до дати поставки.

У п. 3.5 р. 3 договору визначається строк поставок до 15 робочих днів з моменту підтвердження рахунку-специфікації.

У відповідності до п. 5.1 р. 5 договору ціна товару встановлюється в доларах США, узгоджується в специфікації (Додаток до договору), яка є одночасно протоколом узгодження вільної гуртової ціни та невід'ємною частиною даного договору. До оплати підлягає сума, вказана в рахунку-фактурі та накладній, що оформляються на кожну поставку товару.

Згідно п. 5.3 р. 5 договору валюта платежу: долари США.

В п. 5.4 р. 5 договору визначається, що загальна сума поставки товару по даному договору за період його дії складає 5000000 доларів США.

Як визначається в п. 6.1 р. 6 договору "Покупець" зобов'язується здійснити оплату за кожну поставлену партію товару 50% протягом 15 (п'ятнадцяти), 25% протягом 30 (тридцяти), 25% протягом 45 (сорока п'яти) календарних днів з дати відвантаження товару. Датою відвантаження товару рахувати дату виписки "Постачальником" товарно-транспортної накладної. Сума, що підлягає до оплати вказується в рахунку-фактурі на кожну партію товару.

Згідно п. 7.1 р. 7 договору "Покупець" зобов'язаний прийняти і оплатити товар згідно умов даного договору.

Згідно п.7.2. р.7 "Постачальник" зобов'язаний на умовах даного договору передати "Покупцю" товар на умовах даного договору; забезпечити "Покупця" документами, вказаними в п.3.4. даного договору.

В п. 11.2 р. 11 договору поставки товару № 4 від 16.06.2014 року зазначено, що у випадку, якщо сторони не досягнуть згоди, справа підлягає за виключенням підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному суді за місцезнаходженням позивача.

У відповідності до п. 11.4 р. 11 договору правом, що регулює даний договір є матеріальне право України, у відповідності до якого і повинне ухвалюватись рішення арбітражного суду.

Згідно п. 12.1 р. 12 договору поставки товару № 4 від 16.06.2014 року, даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2014 року включно.

12.08.2014 року між сторонами було укладено Додаток № 1 до договору поставки товару № 4 від 16.06.2014 року, у відповідності до п. 1 якого сторони дійшли згоди викласти п. 16 ( Адреси та банківські реквізити сторін) в іншій редакції.

Також між сторонами було підписано Рахунок-специфікацію № К-Со-17/06/2014, згідно якої сторони узгодили вид товару - незалежні пружини в блоках TPS; кількість товару: 270 блоків; ціну товару за один блок - 120 доларів США та 125 доларів США; ціну за одну пружину: 0.041 доларів США та 0,039 доларів США, загальна до оплати - 33000 доларів США.

Як слідує з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Т-ПС" виконало свої зобов'язання за договором поставки товару № 4 від 16.06.2014 року належним чином: поставило відповідачеві товар: незалежні пружини в блоках TPS на загальну суму 33000 доларів США згідно інвойсу № К-Со-27/06/2014-1 від 27.06.2014 року та вантажно-митної декларації №403000006/2014/006168 від 02.07.2014 р., яка містить відмітку митного органу відправлення (призначення) (належним чином засвідчені копії вантажно-митної декларації та інвойсу знаходяться в матеріалах справи).

Як зазначається у позовній заяві, оскільки згідно умов договору датою відвантаження вважається дата виписки товарно-транспортної накладної, сторонами договору погоджено такі строки оплати: до 11.07.2014 р., - 16500 доларів США, до 27.07.2014 р. - 8250 доларів США та до 11.08.2014 р. - 8250 доларів США.

В рахунку-специфікації №К-Со-17/06/2014 (підписана представниками сторін та засвідчена печатками сторін) до договору №4 від 16.06.2014 року сторони обумовили умови оплати: 50% з відстрочкою 15 календарних днів,50% з відстрочкою платежу на 30 календарних днів з дати відгрузки товару.

Позивач стверджує, що на момент заявлення позову відповідачем оплачено 22.08.2014 року кошти в сумі лише 10000 доларів США. В ході розгляду судом встановлено, що відповідач сплатив позивачу 10000 доларів США 22.08.2014 року, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача за період з 22.08.2014 року по 22.08.2014 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Як вбачається із матеріалів справи ООО "Компания "Сонит" порушило господарське зобов'язання та оплату повної вартості поставленого йому товару не здійснило.

Відтак, борг відповідача по справі - за поставлений йому товар становить 23000 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2014 року 297620 грн.

У відповідності до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України № 435-ІУ від 16 січня 2003 року, з наступними змінами, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, а саме зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України № 436-IV від 16 січня 2003 року з наступними змінами, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як визначається частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

15.12.2014 року від відповідача надійшло Заперечення № без номера, без дати (вх. №23207 від 15.12.2015 року згідно журналу вхідної кореспонденції по господарському суду Тернопільської області), в якому зазначено, зокрема, що позивач з позовними вимогами не згідний, оскільки в укладеному між сторонами договорі поставки № 4 від 16.06.2014 р. в п. 11.4 вказано: "Правом, що регулює даний договір є матеріальне право України, у відповідності до якого і повинне ухвалюватись рішення арбітражного суду"; Господарський суд Тернопільської області не являється арбітражним судом та даний спір йому не підвідомчий, в зв'язку з чим в розгляді справи слід відмовити.

Суд критично оцінює дане Заперечення, з огляду на наступне.

Пунктом 2 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про арбітражний суд" №2538-ІІІ від 21.06.2001 року було визначено, що Арбітражні суди Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя набувають статусу місцевих господарських судів і продовжують здійснювати судочинство зі справ, віднесених до їх підсудності Господарським процесуальним кодексом України.

А, відтак, господарський суд Тернопільської області є правонаступником арбітражного суду Тернопільської області, а спір, що виник між позивачем та відповідачем по даній справі підвідомчий господарському суду Тернопільської області.

В своєму листі вих.№б/н від 15 вересня 2014 року відповідач підтверджує здійснення йому поставки товару позивачем згідно умов договору №4 від 16.06.2014 року і обов'язок сплатити позивачу 23000 доларів США.

Як встановлено судом, доказів, що підтверджують виконання відповідачем оплати вартості поставленого йому товару та відновлення тим самим порушених майнових прав кредитора на момент розгляду спору судом, відповідачем суду не подано, а, відтак, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача - 23000 доларів США боргу, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2014 року 297620 грн. підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та не суперечать чинному законодавству.

У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України № 436-ІУ від 16 січня 2003 року штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року, з наступними змінами, регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що "платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін", а згідно статті 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Підпунктом 6.1.2 п. 6.1 р.6 договору поставки товару № 4 від 16.06.2014 року сторони погодили, що при наявності у "Покупця" відстрочки платежу і при не поступленні грошових коштів на оплату відвантаженого товару у визначений строк при відстрочці платежу, "Постачальник" вправі нарахувати пеню в розмірі 0,5% від несплаченої вартості (частини) товару за кожний день прострочки, починаючи з моменту, коли платіж мав бути здійснений.

В зв'язку з неналежним виконанням умов договору в частині оплати отриманого товару, позивачем нараховано відповідачу пеню на суму заборгованості за кожний день прострочки оплати в розмірі 0,5% від вартості несвоєчасно оплаченого товару за період з 11.07.2014 року по 30.09.2014 року на суму 9476,25 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2014 р. - 122321 грн. 10 коп. за кожен день прострочення оплати (розрахунок пені зазначений в позовній заяві).

Суд здійснив перерахунок суми пені саме з 17.07.2014 року по 30.09.2014 року, оскільки у вантажно-митній декларації №403000006/2014/006168 від 02.07.2014 р. (що являється доказом відправлення позивачем товару відповідачу) вказано дату відвантаження товару - 02.07.2014 року.

За результатами здійсненого перерахунку суд вважає, що до задоволення підлягають позовні вимоги щодо стягнення 8601,25 доларів США пені, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2014 р. - 111026 грн. 44 коп. як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та не суперечать чинному законодавству .

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 875 доларів США пені слід відмовити, як необґрунтовано заявлені.

Згідно вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 155,78 доларів США - 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за кожен день прострочення оплати за товар за період з 11.07.2014 року по 30.09.2014 року, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2014 р. 2010 грн. 84 коп. (розрахунок 3% річних зазначений в позовній заяві).

Судом здійснено перерахунок суми 3% річних за період з 17.07.2014 року по 30.09.2014 року. За результатами здійсненого перерахунку, суд вважає, що до задоволення підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача 141,40 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2014 р. - 1825 грн. 22 коп., як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи, не суперечать чинному законодавству (розрахунок 3% річних, здійснений судом, додано до матеріалів справи).

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 14,38 доларів США - 3% річних, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2014 р.185 грн 62 коп слід відмовити, як необґрунтовано заявлені.

Також позивач просить стягнути з відповідача 276,67 доларів США індексу інфляції за період липень 2014 року, серпень 2014 року (з врахуванням клопотання № без номера та без дати , яке подане в судовому засіданні 02.04.2015 року представником позивача, в якому позивач просить суд у позовній заяві №95 від 30.09.2014 року у розрахунку суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції вірно читати (23000,00доларів США х100,4% (індекс інфляції за липень 2014 року) х100,8 % (індекс інфляції за серпень 2014 року)=23276,67 доларів США).

Згідно п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 року, з наступними змінами, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

В п. 8.1 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

А, відтак, суд вважає, що в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 276,67 доларів США індексу інфляції слід відмовити, адже позивач здійснив нарахування індексу інфляції на суму заборгованості в іноземній валюті - доларах США.

Судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 43,49,82,85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з ООО "Компания "Сонит" Республика Беларусь, Могилевский район, ст. Буйничи, адреса для листування: 212030, Республика Беларусь, г.Могилев, Главпочтамп, а/я 53 на користь з обмеженою відповідальністю "Т-ПС", вул. Промислова, 30, м.Тернопіль, ідентифікаційний код 36509185:

-23000 доларів США - основного боргу, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2014 р. 296888 грн 04 коп;

-8601,25 доларів США - пені, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2014 р. 111026 грн. 44 коп.;

-141,40 доларів США - 3% річних, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2014 р. 1825 грн. 22 коп.;

- 8194 грн. 80 коп. судового збору в повернення сплачених судових витрат.

3.В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України, через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 25 травня 2015 року

Суддя С.О. Хома