ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа № 911/1614/15

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом приватного підприємства «Українська аграрна техніка», м. Харків

до приватного підприємства приватної науково-виробничої фірми «Юніс», Київська обл., Сквирський р-н, с. Великі Єрчики

про стягнення 74566,54 грн.

за участю представників:

від позивача: Алексєєва Л.Г. (дов. № 20 від 25.05.2015 р.);

від відповідача: Мусійко В.В. (дов. від 25.05.2015 р.);

Обставини справи:

приватне підприємство «Українська аграрна техніка» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до приватного підприємства приватної науково-виробничої фірми «Юніс» (далі - відповідач) про стягнення 74566,54 грн., з яких 32860,20 грн. заборгованості по відсотках, 22053,47 грн. пені, 4065,00 грн. 3% річних та 15587,87 грн. інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 1709/12АПК від 17.09.2012 р. в частині зобов'язання з своєчасної оплати вартості поставленого товару, в зв'язку з чим ним на підставі п. 2.2. договору нараховано відповідачу 32860,20 грн. відсотків за користування товарним кредитом, на підставі п. 8.2. договору - 22053,47 грн. пені та на підставі ст. 625 ЦК України - 4065,00 грн. 3% річних та 15587,87 грн. інфляційних втрат.

26.05.2015 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в яких він частково заперечив проти позовних вимог, посилаючись на неправильність здійсненого позивачем розрахунку відсотків, пені, 3% річних та інфляційних втрат, та надав суду контррозрахунок заявлених позивачем до стягнення сум.

Представник позивача в судових засіданнях 28.04.2015 р. та 26.05.2015 р. підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання 28.04.2015 р. не з'явився, хоча про час та місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, а в судовому засіданні 26.05.2015 р. частково заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у письмових поясненнях на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

17.09.2012 р. між приватним підприємством «Українська аграрна техніка» (продавець) та приватним підприємством приватною науково-виробничою фірмою «Юніс» (покупець) було укладено договір № 1709/12АПК (договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язується передати, а покупець прийняти у власність агрегат ґрунтообробний комбінований АПК-7,5, заводський № 270 (товар), у кількості 1 одиниця, ціна одного комплексу з ПДВ - 450000,00 грн.

Відповідно до п. 2.1. договору загальна вартість товару за договором становить 450000,00 грн. на дату укладення договору.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що оплата здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця: 125000,00 грн. - до 18.09.2012 р.; 50000,00 грн. - до 15.10.2012 р.; 50000,00 грн. - до 02.11.2012 р.; 225000,00 грн. надається на умовах товарного кредиту строком до 28.08.2013 р. під 26% річних в гривні.

Згідно з п. 3.1. договору перехід права власності на товар настає в момент підписання сторонами акта приймання-передачі за умови повної оплати вартості товару. Передача (приймання-передача) товару здійснюється зі складу продавця і документально оформлюється підписанням видаткової накладної уповноваженими представниками покупця і продавця (п. 4.2. договору).

Відповідно до п. 4.4. договору продавець передає покупцю разом з товаром: податкову і видаткову накладні, підписані уповноваженою особою і скріплені печаткою продавця; технічну документацію на товар. Строк поставки товару до 19.09.2012 р. (п. 4.5. договору).

В п. 9.2. договору зазначено, що договір вступає в силу з моменту підписання і діє до повного виконання.

На виконання умов договору позивачем 18.09.2012 р. було поставлено, а відповідачем прийнято товар (агрегат ґрунтообробний комбінований АПК-7,5 «Партнер») на загальну суму 450000,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № 196 від 18.09.2012 р., підписаною представниками сторін та скріпленою печатками підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повністю розрахувався з позивачем за отриманий товар, що підтверджується платіжними дорученнями № 22 від 18.09.2012 р. на суму 125000,00 грн.; № 210 від 25.12.2012 р. на суму 50000,00 грн.; № 16 від 23.01.2013 р. на суму 50000,00 грн.; № 271 від 13.09.2013 р. на суму 50000,00 грн.; № 400 від 17.12.2013 р. на суму 25000,00 грн.; № 418 від 27.12.2013 р. на суму 50000,00 грн.; № 441 від 09.01.2014 р. на суму 25000,00 грн.; № 456 від 22.01.2014 р. на суму 25000,00 грн.; № 468 від 31.01.2014 р. на суму 25000,00 грн. та № 472 від 05.02.2014 р. на суму 25000,00 грн.

Проте, вказаний розрахунок було здійснено відповідачем з порушення встановлених п. 2.2. договору строків.

З огляду на викладене, 31.03.2015 р. позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 01/01-15 від 29.01.2015 р. про стягнення заборгованості за договором № 1709/12АПК від 17.09.2012 р., що підтверджується фіскальним чеком № 3803 від 31.03.2015 р. та описом вкладення у цінний лист, в якій вимагав протягом 3 банківських днів з дати отримання претензії сплатити 32860,20 грн. заборгованості по відсотках, 22053,47 грн. пені, 4065,00 грн. 3% річних та 15587,87 грн. інфляційних втрат.

Проте, вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до частини 1 статті 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Згідно з ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач на підставі п. 2.2. договору просить суд стягнути з відповідача 32860,20 грн. відсотків.

Як вбачається з наданого розрахунку, нараховані позивачем на суму товарного кредиту у розмірі 275000,00 грн. відсотки за період з 26.12.2012 р. по 05.02.2014 р. становлять 57860,20 грн.

При цьому, як зазначив позивач в позовній заяві, відповідачем згідно з прибутковим касовим ордером № 35 від 31.10.2014 р. було сплачено позивачу 25000,00 грн. відсотків за користування товарним кредитом.

Як вже зазначалось, пунктом 2.2. договору встановлено, що частина вартості поставленого товару у сумі 225000,00 грн. надається відповідачу на умовах товарного кредиту під 26% річних строком до 28.08.2013 р.

Отже, враховуючи те, що сторонами у вказаному пункті договору передбачено надання відповідачу товарного кредиту лише у сумі 225000,00 грн., то позивачем неправомірно нараховано відсотки на суму товарного кредиту у розмірі 275000,00 грн.

Крім того, оскільки сторонами в договорі чітко визначено період нарахування відсотків за користування вказаним товарним кредитом - до 28.08.2013 р., то нарахування позивачем відсотків за період з 29.08.2013 р. по 05.02.2014 р. на суму товарного кредиту є неправомірним.

З огляду на викладене, відповідно до розрахунку, здійсненого судом за період з 26.12.2012 р. (заявлений позивачем початок періоду нарахування) по 28.08.2013 р. на суму товарного кредиту у розмірі 225000,00 грн., відсотки за користування товарним кредитом становлять 39427,40 грн., проте з урахуванням здійсненої відповідачем оплати у сумі 25000,00 грн. з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки у сумі 14427,40 грн.

Позивачем також заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 22053,47 грн. пені за прострочення оплати отриманого товару та відсотків за користування товарним кредитом.

Відповідно до п. 8.2. договору за прострочення платежу покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 11497,10 грн. пені, нарахованої на прострочену заборгованість відповідача за кожним платежем окремо з урахуванням часткових проплат за загальний період з 16.10.2012 р. по 04.02.2014 р., та 10556,37 грн. пені, нарахованої на суму прострочених відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 57860,20 грн. за загальний період з 06.02.2014 р. по 26.01.2015 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи те, що умовами договору не встановлено обов'язку відповідача сплатити на користь позивача пеню у разі прострочення сплати відсотків за користування товарним кредитом, оскільки пунктом 8.2. договору передбачено сплату пені лише за прострочення платежів, тобто вартості товару, що підлягає сплаті у встановлених пунктом 2.2. договору розмірах і строках, то нарахування позивачем пені на суму відсотків за користування товарним кредитом є безпідставним, в зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення 10556,37 грн. пені, нарахованої на суму прострочених відсотків за користування товарним кредитом, не підлягають задоволенню.

Що стосується наданого позивачем розрахунку пені за прострочення сплати передбачених договором платежів, то він є арифметично невірним.

Відповідно до здійсненого судом арифметично вірного розрахунку пеня за прострочення сплати передбачених договором платежів становить 11476,03 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 4065,00 грн. 3% річних та 15587,87 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 1504,72 грн. 3% річних та 12462,87 грн. інфляційних втрат, нарахованих за загальний період з 06.02.2014 р. по 26.01.2015 р. на суму відсотків за користування товарним кредитом з урахуванням часткової проплати.

Проте, оскільки сума нарахованих позивачем відсотків за користування товарним кредитом не являється заборгованістю в розумінні ст. 625 ЦК України, то нарахування 3% річних та інфляційних втрат на вказану суму є безпідставним, в зв'язку з чим вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 3125,00 грн. інфляційних втрат, що нараховані за період з 16.10.2012 р. по 24.12.2012 р. на прострочений платіж у сумі 50000,00 грн., з 03.11.2012 р. по 22.01.2013 р. на прострочений платіж у сумі 50000,00 грн., з 14.09.2013 р. по 16.12.2013 р. на прострочений платіж у сумі 175000,00 грн., з 18.12.2013 р. по 26.12.2013 р. на прострочений платіж у сумі 150000,00 грн., з 10.01.2014 р. по 21.01.2014 р. на прострочений платіж у сумі 75000,00 грн., з 23.01.2014 р. по 30.01.2014 р. на прострочений платіж у сумі 50000,00 грн.

Наданий розрахунок інфляційних втрат є невірним, оскільки позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за періоди, які не складають повний місяць, та за місяці, в яких мали бути здійснені відповідні платежі.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом за листопад 2012 р. на прострочений платіж у сумі 50000,00 грн., за грудень 2012 р. на прострочений платіж у сумі 50000,00 грн. та за жовтень-листопад 2013 р. на прострочений платіж у сумі 175000,00 грн., інфляційні втрати становлять 1100,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 2560,28 грн. 3% річних, нарахованих на прострочену заборгованість відповідача з урахуванням здійснених проплат за загальний період з 16.10.2012 р. по 04.02.2014 р.

Проте, наданий позивачем розрахунок 3% річних за прострочення сплати передбачених договором платежів є арифметично невірним.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом за загальний період з 16.10.2012 р. по 04.02.2014 р. на прострочену заборгованість відповідача з урахуванням здійснених проплат в межах заявлених позовних вимог, сума 3% річних становить 2556,17 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства приватної науково-виробничої фірми «Юніс» (09024, Київська обл., Сквирський р-н, с. Великі Єрчики, вул. Коноплястого, 7, код 19036868) на користь приватного підприємства «Українська аграрна техніка» (61145, Харківська обл., м. Харків, вул. Космічна, 23, кімната 913, код 33127969) 14427,40 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста двадцять сім грн. 40 коп.) заборгованості по відсотках, 11476,03 грн. (одинадцять тисяч чотириста сімдесят шість грн. 03 коп.) пені, 1100,00 грн. (одну тисячу сто грн. 00 коп.) інфляційних втрат, 2556,17 грн. (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят шість грн. 17 коп.) 3% річних та 724,26 грн. (сімсот двадцять чотири грн. 26 коп.) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 04.06.2015 р.