ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2015 р. Справа № 911/1463/15

Господарський суд Київської області у складі судді Лутак Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства «Володимирський ринок»

до Фізичної особи-підприємця Щербаківської Олени Іванівни

про стягнення 8 546, 32 грн.

Представники:

від позивача: Бігуненко В.П., Дишлюк В.В.

від відповідача: не з'явилися

суть спору:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 8 546, 32 грн. заборгованості за договором № 00144 К-2013 про надання послуг для забезпечення здійснення торгівлі від 01.05.2013, з яких: 6 000, 00 грн. - основного боргу, 926, 00 грн. - пені, 108, 32 грн. - 3 % річних та 1 512, 00 грн. - інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо оплати вартості отриманих послуг.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.04.2015 порушено провадження у даній справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 14.05.2015.

До господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання б/н від 13.05.2015 (вх. № 11058/15 від 13.05.2015) про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.05.2015, за клопотанням представника позивача, продовжено строк розгляду спору у справі № 911/1463/15 на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 08.06.2015 у зв'язку з нез'явленням у судове засідання представника відповідача і невиконанням ним вимог суду.

Присутні у судовому засіданні 08.06.2015 представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, у судове засідання 08.06.2015 не з'явився, відзив на позовну заяву не надіслав, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті та зважаючи на обмежені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строки вирішення спору, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 08.06.2015, відповідно до ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, присутніх у судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

01.05.2013 між сторонами укладено договір № 00144 К-2013 про надання послуг для забезпечення здійснення торгівлі, за умовами якого позивач зобов'язався надати відповідачу за плату послугу, протягом визначеного в договорі строку у вигляді надання можливості користуватися торгівельним місцем на умовах, визначених договором, та інші послуги для здійснення торгівлі.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість послуг за цим договором становить 4 000, 00 грн., в тому числі ПДВ 20 % - 666, 66 грн.

Згідно з п. 2.2 договору відповідач здійснює розрахунки з позивачем один раз на місяць з першого до п'ятого дня місяця, в якому будуть надаватися послуги, здійснює 100 % авансовий платіж в розмірі, визначеному в п. 2.1 договору.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що розрахунки за послуги здійснюються готівкою через касу або безготівковим розрахунком на розрахунковий рахунок позивача згідно рахунку (квитанції на оплату, договору).

Відповідно до п. 2.4 договору відповідач вважається таким, що виконав зобов'язання з оплати з моменту надходження коштів у сумі, зазначеній в рахунку (квитанції) на оплату, на рахунок позивача.

Згідно з п. 2.5 договору послуги за період, за який надійшла оплата від відповідача вважаються наданими належним чином і в повному обсязі, якщо торгівельне місце позивача фактично зайнято майном відповідача (розміщений ролет, знаходиться товар та інші речі). У разі якщо відповідач не здійснює торгівельну діяльність та не повідомив про це позивача письмово, не звільнив торгівельне місце від власних речей (в тому числі від ролету шляхом його демонтування або відмови від нього) та не розірвав договір, договір продовжує діяти, а послуги надаються в повному обсязі, передбаченому договором.

Пунктом 3.3.1 договору передбачено, що відповідач зобов'язаний оплачувати послуги на умовах та в порядку, зазначеному в договорі.

Відповідно до п. 4.2 договору відповідальність сторін встановлюється згідно з чинним законодавством.

Згідно з п. 4.3 договору за несвоєчасну оплату послуг відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нарахована пеня.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що цей договір укладається на один місяць і набирає чинності з дня його підписання сторонами. Договір вважається продовженим, якщо не менш ніж за 7 днів до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, на виконання умов договору № 00144 К-2013 про надання послуг для забезпечення здійснення торгівлі від 01.05.2013, були наданні відповідачу послуги за період з 01.04.2014 по 30.06.2014 на загальну суму 12 000, 00 грн., про що складено акт приймання-передачі послуг, наданих протягом квітня-червня 2014 року від 17.03.2015, копія якого долучена до матеріалів справи, оригінал у судовому засіданні оглянуто.

Два примірники вищезазначеного акту приймання-передачі послуг, наданих протягом квітня-червня 2014 року від 17.03.2015 було надіслано позивачем на адресу відповідача 17.03.2015, що підтверджується супровідним листом № 113 від 17.03.2015, описом вкладення у цінний лист від 17.03.2015 та фіскальним чеком № 0845 від 17.03.2015.

Проте, в порушення своїх договірних зобов'язань, відповідач підписаного примірника акту приймання-передачі послуг, наданих протягом квітня-червня 2014 року від 17.03.2015 позивачу не повернув, отримані послуги оплатив лише частково, а саме у розмірі 6 000, 00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями до талонів № 102/429, № 102/430, № 106/368, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість у розмірі 6 000, 00 грн., що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії, або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач заявлених до нього вимог щодо стягнення заборгованості за договором № 00144 К-2013 про надання послуг для забезпечення здійснення торгівлі від 01.05.2013 не спростував, у судове засідання своїх представників не направив, належних та допустимих доказів, які підтверджують належне виконання ним зобов'язань за вказаним договором суду не надав.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 000, 00 грн. основного боргу є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню.

Крім того, позивач на підставі п. 4.3 договору просить стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нарахована пеня, яка за розрахунком позивача за період з 06.04.2014 по 06.12.2014 складає 926, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено розрахунок пені, здійснений позивачем, та встановлено, що він є невірним, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4.3 договору за несвоєчасну оплату послуг відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нарахована пеня.

Згідно з п. 2.2 договору відповідач здійснює розрахунки з позивачем один раз на місяць з першого до п'ятого дня місяця, в якому будуть надаватися послуги, здійснює 100 % авансовий платіж в розмірі, визначеному в п. 2.1 договору (4 000, 00 грн.).

З огляду на вищезазначений пункт договору та положення ст. 253 Цивільного кодексу України, право на нарахування пені за порушення відповідачем строків сплати за надані послуги виникає щомісячно з 5 числа місяця (05.04.2014, 05.05.2014 та 05.06.2014), а відтак враховуючи строки та порядок сплати за наданні послуги, визначені п. 2.2 договору, положення п. 4.3 договору та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а також заявлений позивачем період нарахування пені, суд зробив власний розрахунок пені, з урахуванням здійснених відповідачем часткових сплат, за загальний період з 06.04.2014 по 05.12.2014 щодо кожного місяця окремо, відповідно до якого пеня підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 817, 92 грн.

Зважаючи на те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання щодо здійснення оплати за отримані послуги, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати з простроченої суми грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача 3 % річних з простроченої суми за період з 06.04.2014 по 06.12.2014 складають 108, 32 грн., а інфляційні втрати за період з квітня 2014 року по лютий 2015 року складають 1 512, 00 грн.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, та встановлено, що сума 3 % річних та сума інфляційних втрат є більшими, ніж заявлені позивачем.

Таким чином, зважаючи на положення ч. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення 3 % річних та інфляційні втрати у сумі, що заявлені позивачем, а саме: 3 % річних у розмірі 108, 32 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 512, 00 грн.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 00144 К-2013 про надання послуг для забезпечення здійснення торгівлі від 01.05.2013 підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 8 438, 24 грн., з яких: 6 000, 00 грн. - основного боргу, 817, 92 грн. - пені, 108, 32 грн. - 3 % річних та 1 512, 00 грн. - інфляційних втрат.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судовий збір, відповідно приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Керуючись статтями 32-34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства «Володимирський ринок» задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Щербаківської Олени Іванівни (08600, Київська область, місто Васильків, вулиця Рози Люксембург, будинок 19, ідентифікаційний номер - ) на користь Комунального підприємства «Володимирський ринок» (03150, місто Київ, вулиця Антоновича, будинок 115, ідентифікаційний код - 01565129) 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. - основного боргу, 817 (вісімсот сімнадцять) грн. 92 коп. - пені, 108 (сто вісім) грн. 32 коп. - 3 % річних, 1 512 (одна тисяча п'ятсот дванадцять) грн. 00 коп. - інфляційних втрат та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено: 09.06.2015.

Суддя Т.В. Лутак