ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2015 р. Справа № 914/3838/13

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Кузя В.Л.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 від 23.05.2015р., б/н

на рішення господарського суду Львівської області від 04.03.2015р.

у справі № 914/3838/13

за позовом ОСОБА_2, м. Київ

до відповідача публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК», м. Львів

за участю третьої особи-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача PKO BANK POLSKI S.A., м. Варшава, Республіка Польща

третьої особи-2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Приватні інвестиції», м. Київ

третьої особи-3, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, м. Київ

третьої особи-4, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національного банку України, м. Київ

про: 1. Визнання недійсним та скасування рішення Спостережної ради ПАТ «Кредобанк», оформленого протоколом від 29.11.2011 року № 73/2011 щодо продажу заборгованості ПАТ «Кредобанк», яка забезпечена гарантіями PKO BANK POLSKI S.A.

2. Визнання недійсним та скасування рішення Спостережної ради ПАТ «Кредобанк», оформленого протоколом від 29.11.2011 року № 74/2011 стосовно надання згоди на продаж портфеля заборгованості ПАТ «Кредобанк», віднесеної до IV і V категорій ризику,

представники сторін:

- від позивача - ОСОБА_4,

- від відповідача - Мацієвський В.М., Дацків Ю.О.,

- від третьої особи-1 - Стеценко А.В.,

- від третьої особи -2 - Довбуш О.Р.,

- від третьої особи -3 - не з'явився,

- від третьої особи -4 - Греділь Р.І.

Права та обов'язки сторін, передбачені ст. 20,22 ГПК України, представникам сторін, що прибули в дане судове засідання, роз'яснено.

Рішенням господарського суду Львівської області від 04.03.2015р. (головуючий суддя Сухович Ю.О., судді Мороз Н.В., Щигельська О.І.) у справі 3 914/3838/13 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (надалі ПАТ«Кредобанк »),за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача PKO BANK POLSKI S.A., товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (надалі ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції»), Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та Національного банку України про визнання недійсним та скасування рішення спостережної ради ПАТ «Кредобанк», оформленого протоколом від 29.11.2011 року № 73/2011 щодо продажу заборгованості ПАТ «Кредобанк», яка забезпечена гарантіями PKO BANK POLSKI S.A.; визнання недійсним та скасування рішення спостережної ради ПАТ «Кредобанк», оформленого протоколом від 29.11.2011 року № 74/2011 стосовно надання згоди на продаж портфеля заборгованості ПАТ «Кредобанк», віднесеної до IV і V категорій ризику.

Приймаючи вказане рішення місцевий господарський суд виходив з того, що підтвердженням права власності на цінні папери, які випущені у бездокументарній формі (у такій формі існують акції ПАТ «Кредобанк»), є виписка про стан рахунку у цінних паперах, яку видає виключно зберігач. Право власності на такі цінні папери виникає з моменту зарахування цих цінних паперів на рахунок їх власника, відкритого у зберігача. Разом з тим, у виписці про стан рахунку в цінних паперах №005021, виданої ТзОВ «Брокерський дом «Откритіє» ОСОБА_2, вказано, що на його рахунку у зберігача відсутні акції ПАТ «Кредобанк» водночас зазначено, що є акції ПАТ «Кредобанк» на транзитному рахунку депозитарія. Крім цього, відповідно до договору №ДД-20130205/00000002 від 05.02.2013р. купівлі-продажу цінних паперів, укладеного між ТзОВ «Брокерський дом «Откритіє» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), останній купив прості іменні акції у без документарній формі в кількості 25 979 054 шт. Однак, твердження позивача про те, що він разом з цінними паперами набув право звернення до суду у випадку порушення прав та законних інтересів акціонера, що мали місце протягом терміну володіння продавцем акціями, а, відповідно, і право на оскарження рішень спостережної ради, прийнятих 29.11.2011р. є безпідставним, оскільки прийняття спірних рішень не вплинули на його права та обов'язки. Поруч з цим, місцевий господарський суд зазначає, що починаючи з 01.10.2010р. і до 01.04.2013р. ОСОБА_2 не був власником акцій банку, оскільки у зведених реєстрах власників цінних паперів ПАТ «Кредобанк» від 01.10.2010р., 01.01.2011р., 20.04.2011, 01.07.2011р., 01.10.2011р., 24.10.2011р. 22.11.2011р., 01.01.2012р., 01.07.2012р., 01.10.2012р., 01.01.2013р., 01.04.2013р. він не вказаний як акціонер банку. А лише 01.04.2013р. ОСОБА_2 повернув свій пакет акцій у кількості 25859054 шт. Відтак, позивачем не надано доказів, що підтверджують наявність у ОСОБА_2 права власності на акції ПАТ «Кредобанк» саме станом на дату прийняття оскаржуваних рішень спостережною радою ПАТ «Кредобанк» - 29.11.2011р.

Не погодившись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення по даній справі прийнято судом першої інстанції на підставі доказів, наданих лише відповідачем. Крім цього, апелянт вказує на те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення були порушені норми матеріального права, а саме ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства».

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 96 ГПК України, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує на те, що ОСОБА_2 став власником акцій банку лише з 2013 р., на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів № ДД-20130205/00000002, укладеного між ТзОВ «Брокерський дом «Откритіє» (продавець) та ОСОБА_2 05.02.2013 року. А тому, право на звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень органів управління товариства мають лише ті його акціонери (учасники), які були акціонерами (учасниками) на дату прийняття рішення, що оскаржується. Вимоги акціонера (учасника) товариства про визнання недійсним рішення органу управління товариства не підлягають задоволенню, якщо на момент його прийняття позивач ще не набув права власності на акції чи частку в статутному капіталі товариства, оскільки його корпоративні права не могли бути порушеними.

Представник третьої особи 1 надав суду пояснення стосовно апеляційної скарги, в яких зазначив, що припущення позивача стосовно оцінки судом першої інстанції при прийнятті рішення лише доказів відповідача не може слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Третя особа участь уповноваженого представника в дане судове засідання не забезпечила, однак подала суду пояснення на апеляційну скаргу в яких вказала, на те, що 29.11.20.11р. ПАТ «Кредобанк» уклав з ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» договір факторингу шляхом уступки права вимоги, за яким відступалось право вимоги заборгованості на суму 604843768,32 грн. за ціною 211695318,92 грн. (35% розміру заборгованості). Разом з тим, спостережною радою 29.11.2011р. було прийнято рішення № 74, яким змінено фактично умови укладення договору. 29.11.2011 р. за результатами тендеру ПАТ «Кредобанк» уклав з переможцем тендеру ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» договір факторингу шляхом уступки права вимоги, за яким відступалось право вимоги заборгованості на суму 948749184,22 грн. за ціною 292214748,74 грн. (30,8 % розміру заборгованості).

На виконання вимог ухвали Львівського апеляційного господарського суду 03.04.2015р. тертя особа 4 подала пояснення на апеляційну скаргу в яких покликається на те, що позивач в суді першої інстанції не навів жодної з ознак, визначеної ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства», які могли б свідчити про наявність заінтересованості при укладенні правочинів відповідачем, а відтак, суд прийшов до вірного висновку, що оспорювані позивачем рішення спостережної ради на цій підставі не можуть бути визнані недійсними.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

На розгляд господарського суду Львівської області позивач подав позовну заяву про: 1.Визнання недійсним та скасування рішення Спостережної ради ПАТ "Кредобанк", оформленого протоколом від 09.11.2011 року № 68/2011 щодо продажу заборгованості ПАТ "Кредобанк", яка забезпечена гарантіями PKO BANK POLSKI S.A. 2. Визнання недійсним та скасування рішення Спостережної ради ПАТ "Кредобанк", оформленого протоколом від 09.11.2011 року № 69/2011 стосовно надання згоди на продаж портфеля заборгованості ПАТ "КРЕДОБАНК", віднесеної до IV і V категорій ризику. Заявою від 20.10.2014 р. позивач змінив предмет позову, просив визнати недійсними та скасувати ріщення спостережної ради товариства від 29.11.2011 р. за №№ 73/2011 та 74/2011 (а.с. 64 . 65 Т.4).

29.11.2011р. спостережною радою ПАТ «Кредобанк» було прийнято рішення № 73/2011 про відміну рішення спостережної ради ПАТ «Кредобанк» № №68/2011 від 09.11.2011р., надання згоди на продаж заборгованості, яка забезпечена гарантіями PKO BANK POLSKI S.A. по кредитних договорах, укладених між банком і клієнтами, які на дату трансакції віднесені до категорії « 4», « 5», що включає основну суму та всю додаткову дебіторську заборгованість, на користь суб'єкта, вказаного PKO BANK POLSKI S.A. (п.1 рішення). Правління ПАТ «Кредобанк» було уповноважено погодити з покупцем договір продажу заборгованості, інших умов трансакції та укласти договір продажу за ціною не нижчою 35% розміру заборгованості, визначеної у п.1.(а.с. 134 т.І).

Разом з тим, 29.11.2011р. спостережною радою ПАТ «Кредобанк» було прийняте рішення № 74/2011 про відміну рішення спостережної ради ПАТ «Кредобанк» № №69/2011 від 09.11.2011р., надання згоди на продаж заборгованості ПАТ «Кредобанк» за ціною не менше 30,8% величини заборгованості по кредитних договорах, укладених між банком і клієнтами, віднесених станом на дату здійснення операції до групи ризику ІV абоV, на користь суб'єкта, обраного шляхом проведення конкурсу пропозицій (п.1 рішення). Правлінню ПАТ «Кредобанк» було доручено погодити з покупцем договори продажу заборгованості, інші умови здійснення операцій та укласти договір продажу за ціною не нижче 30,8% вартості заборгованості, визначеної п.1 (а.с. 125 т. І)

На підставі вказаних рішень спостережної ради у грудні 2011р. ПАТ «Кредобанк» відчужив активи загальною вартістю ,00 грн. ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».

На переконання позивача, сукупна вартість активів товариства склала ,00 грн., яка розрахована виходячи із даних річної звітності ПАТ «Кредобанк» за 2010 рік, (що передував року у якому був здійснений продаж активів), тобто вартість вищевказаного правочину з продажу активів склала понад 37% вартості активів товариства, що в свою чергу є порушенням ч. 2 ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства». Крім цього, ОСОБА_2 зазначає, що Компанія PKO BP SA володіє 99% акцій ПАТ «Кредобанк», органи управління ПАТ «Кредобанк» сформовано виключно з працівників PKO BANK POLSKI S.A., в тому числі і спостережна рада, які відповідно представляють інтереси компанії PKO BANK POLSKI S.A., що володіє ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», яке виступило стороною правочинів щодо відчуження активів банку на загальну суму понад ,00грн. Рішення про укладення такого значного правочину було прийнято на засіданні саме спостережної ради, а не загальних зборів акціонерів товариства. Поруч з наведеним, ОСОБА_2 вказує на те, що він є акціонером ПАТ «Кредобанк», який володіє 124127664 шт. простих іменних акцій, що підтверджується випискою з рахунку у цінних паперах від 15.08.2013р. № 15/08/13 (т.1 а.с. 13), а оспорювані рішення позбавили його, як акціонера, права вимагати від ПАТ «Кредобанк» викупити належні позивачу акції за їх ринковою вартістю, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Судова колегія, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення - відсутні, з огляду на наступне:

Частиною 1 статті167 ГК України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

В акціонерному товаристві може бути створена наглядова рада акціонерного товариства, яка здійснює контроль за діяльністю його виконавчого органу та захист прав акціонерів товариства. Випадки обов'язкового створення в акціонерному товаристві наглядової ради встановлюються законом. Статутом акціонерного товариства і законом встановлюється виключна компетенція наглядової ради. Питання, віднесені статутом до виключної компетенції наглядової ради, не можуть бути передані нею для вирішення виконавчому органу товариства. Члени наглядової ради акціонерного товариства не можуть бути членами його виконавчого органу. Наглядова рада акціонерного товариства визначає форми контролю за діяльністю його виконавчого органу. (ст.160 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, викладеної у п.39 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008р. №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» рішення наглядової ради товариства може бути оскаржено в судовому порядку акціонером (учасником) товариства шляхом пред'явлення позову про визнання його недійсним, якщо таке рішення не відповідає вимогам законодавства та порушує права чи законні інтереси учасника (акціонера) товариства. Відповідачем за таким позовом є товариство.

У відповідності до ч.2 ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства", якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом значного правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, рішення про вчинення такого правочину приймається загальними зборами за поданням наглядової ради.

Пунктом 7.1. статуту ПАТ «Кредобанк» (в редакції 2011р.) спостережна рада контролює та регулює діяльність правління в межах компетенції, визначеної цим статутом та законодавством України.

Положеннями статуту, а саме п. 7.13.12. п. 7.13.17., до виключної компетенції спостережної ради ПАТ «Кредобанк» віднесено затвердження ринкової вартості майна у випадках передбачених законодавством України, а також прийняття рішення про вчинення значних правочинів, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності банку.

Пунктом 7.13.17 статуту ПАТ «Кредобанк» передбачено, що рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою.

На переконання позивача, сукупна вартість активів банку складала ,00 грн., а відповідач продав активи вартістю грн., що становить 37% вартості активів, чим в свою чергу, порушив вимоги ч.2 ст.70 Закону України «Про акціонерні товариства».

Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна повинні містити визначення понять, у тому числі поняття ринкової вартості, принципів оцінки, методичних підходів та особливостей проведення оцінки відповідного майна залежно від мети оцінки, вимоги до змісту звіту про оцінку майна та порядок його рецензування (ст.9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

На виконання вимог вказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440 затверджений Національний стандарт №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» ( в подальшому - національний стандарт).

Відповідно до п. 3 національного стандарту ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об'єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Отже, під поняттям ринкова вартість майна розуміється вартість конкретного активу, за яку власник такого майна може вільно продати його на ринку будь-якій іншій зацікавленій особі.

Відповідно до Консолідованої річної фінансової звітності відповідача за 2010р., складеної з дотриманням вимог які ставляться Міжнародними стандартами бухгалтерського обліку та Міжнародними стандартами фінансової звітності та підтвердженої аудиторським висновком незалежної аудиторської компанії «Прайсвотерхаус Куперс (Аудит)», балансова вартість портфелю проблемних кредитів склала 1083381 тис. грн.

Оскільки за даними Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку та Міжнародних стандартів фінансової звітності балансова вартість активу є ринковою вартістю, відтак відношення ринкової вартості портфелю проблемних кредитів до балансової вартості усіх активів відповідача за даними фінансової звітності за 2010 рік склала 22,9% (1083 381 тис. грн./4 724 918 тис. грн. *100%), тобто менше ніж 25%. Відтак, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що ринкова вартість наданих ПАТ «Кредобанк» TзOB «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» фінансових послуг є меншою номінальної заборгованості за переданими договорами факторингу і є в межах 25% вартості активів банку за результатами останньої річної фінансової звітності.

З оспорюваних позивачем рішень спостережної ради вбачається, що відповідач відчужував портфель заборгованості за кредитами, які віднесені до 4 і 5 категорії , згідно класифікації Національного банку України.

Відповідно до Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих витрат за кредитними операціями банків, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 06.07.2000р. №279, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.08.2000р. за №474/4695, яке діяло в період в 2011-2012р.р. та було нормативним документом Національного банку України, який регулював питання оцінки якості кредитного портфеля, створення та використання резервів, до 4 і 5 категорії «сумнівні» та «безнадійні до повернення» відноситься заборгованість за кредитами, обслуговування боргу за якими є незадовільним, а заборгованість прострочена понад 90 днів.

З матеріалів справи вбачається, що перед укладенням договорів факторингу від 29.11.2011р. ПАТ «Кредобанк» провів конкурс пропозицій від фінансових компаній для визначення визначення ринкової вартості портфеля заборгованості. Ринкова вартість заборгованості за кредитами, яка пропонувалась для відчуження становила до 10% їх загальної вартості.

Однією із підстав для визнання недійсним рішень спостережної ради відповідача, на переконання позивача, є порушення ч.5 ст.70 Закону України «Про акціонерні товариства».

Так, ч.5 ст.70 Закону України «Про акціонерні товариства» передбачено заборону ділити предмет правочину з метою ухилення від передбаченого цим Законом порядку прийняття рішень про вчинення значного правочину.

Як встановлено місцевим господарським судом, та не заперечувалось в ході розгляду апеляційної скарги, спостережна рада ПАТ «Кредобанк» по питанню відчуження негативно класифікованих активів прийняла два рішення: № 73/2011 від 29.11.2011р., яким надала згоду на укладення договору на передачу заборгованості за кредитами на користь PKO BANK POLSKI S.A., та №74/2011 від 29.11.2011р. яке стосувалось можливого укладення правочину з особою, яка надасть кращу пропозицію і запропонована ціна буде становити не менше 30,8% від суми заборгованості за кредитними договорами, які пропонувались на передачу. Оспорювані рішення, які прийняла спостережна рада ПАТ «Кредобанк» стосувались двох різних правочинів, які відрізнялись за степенем їх реалізації, за суб'єктним складом, за фінансовими умовами та правочинами, укладеними на виконання цих рішень.

З врахування того, що позивач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження факту поділу правочину та наявності у відповідача мети ухилення від передбаченого порядку прийняття рішень про вчинення значного правочину, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що підстав для визнання недійсними оспорюваних рішень спостережної ради на підставі порушення ПАТ «Кредобанк» положень ч.5 ст.70 Закону України «Про акціонерні товариства» немає.

На думку позивача, в силу вимог ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства», зважаючи на заінтересованість членів спостережної ради ПАТ «Кредобанк», рішення повинні були прийматись виключно загальними зборами акціонерів ПАТ «Кредобанк».Однак, судова колегія не погоджується з даним твердженням позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.71 Закону України «Про акціонерні товариства» особою, заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину, вважається посадова особа органів товариства; член її сім'ї - чоловік (дружина), батьки (усиновителі), опікун (піклувальник), брат, сестра, діти та їхні чоловіки (дружини); юридична особа, в якій частка, що належить посадовій особі органів товариства, членам її сім'ї, становить 25 і більше відсотків; акціонер, який одноосібно або разом із членами сім'ї володіє 25 і більше відсотками простих акцій товариства, якщо зазначена особа (особи - разом або окремо) відповідає принаймні одній із нижченаведених ознак:

1) є стороною такого правочину або є членом виконавчого органу юридичної особи, яка є стороною правочину;

2) отримує винагороду за вчинення такого правочину від товариства (посадових осіб товариства) або від особи, яка є стороною правочину;

3) внаслідок такого правочину придбаває майно;

4) бере участь у правочині як представник або посередник (крім представництва товариства посадовими особами).

Особа, заінтересована у вчиненні правочину, зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту виникнення у неї заінтересованості поінформувати товариство про наявність у неї такої заінтересованості.

Як випливає з ч.1 ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства», заінтересованою особою може бути особа, що входить до складу виконавчого органу іншої юридичної особи, що є стороною правочину з акціонерним товариством. Проте нема жодних обмежень стосовно укладення правочинів між юридичними особами, що мають спільного акціонера (учасника).

Відповідно до наведених положень чинного законодавства України РКО BANK POLSKI S.A. як акціонер, який одноосібно володіє 25 і більше відсотками простих акцій ПАТ «Кредобанк», не є заінтересованою у вчиненні ПАТ «Кредобанк» правочинів з ТзОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції», оскільки не є стороною правочинів укладених згідно оскаржуваних позивачем рішень спостережної ради та не є членом виконавчого органу юридичної особи, яка є стороною правочину; відсутні докази отримання РКО BANK POLSKI S.A. винагороди за вчинення правочинів, укладених згідно оскаржуваних позивачем рішень спостережної ради, ні від ПАТ «Кредобанк» (посадових осіб товариства), ні від ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»; внаслідок оскаржуваних рішень спостережної ради та договорів укладених на їх виконання РКО BANK POLSKI S.A. не придбав майно; РКО BANK POLSKI S.A. не брав участі в правочинах укладених на виконання оспорюваних рішень спостережної ради ПАТ «Кредобанк» як представник чи посередник.

Так само і члени спостережної ради ПАТ «Кредобанк» не є заінтересованими у вчиненні ПАТ «Кредоабнк» правочинів з ТзОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції», укладених за наслідками прийняття оспорюваних позивачем рішень спостережної ради, оскільки не відповідають вищевказаним обов'язковим ознакам.

Відтак, позивач не навів жодної з ознак, визначеної законодавством, зокрема ст.71 Закону України «Про акціонерні товариства», які могли б свідчити про наявність заінтересованості при укладенні правочинів відповідачем, отже оспорювані позивачем рішення спостережної ради на цій підставі не можуть бути визнані недійсними.

Доводи скаржника про те, що він на момент прийняття спостережною радою оспорюваних рішень був акціонером ПАТ «Кредобанк» відхиляються судовою колегією з огляду на наступне.

В підтвердження того, що станом на 29.11.2011р. ОСОБА_2 був акціонером ПАТ "Кредобанк", він надав суду першої інстанції виписку про стан рахунку в цінних паперах №005021, видану ТзОВ «Брокерський дом «Откритіє».

Законом України «Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні», який діяв в період спірних правовідносин, зокрема ч.4 ст.5 передбачено, що підтвердженням, права власності на цінні папери є сертифікат, а в разі знерухомлення цінних паперів чи їх емісії в бездокументарній формі - виписка з рахунку у цінних паперах, яку зберігач зобов'язаний надавати власнику цінних паперів".

Отже, підтвердженням права власності на цінні папери, які випущені у бездокументарній формі (у такій формі існують акції ПАТ «Кредобанк»), є виписка про стан рахунку у цінних паперах, яку видає виключно зберігач. Право власності на такі цінні папери виникає з моменту зарахування цих цінних паперів на рахунок їх власника, відкритого у зберігача.

З поданої виписки про стан рахунку в цінних паперах №005021, виданої ТзОВ «Брокерський дом «Откритіє» ОСОБА_10, вбачається, що на його рахунку у зберігача відсутні акції ПАТ «Кредобанк» разом з тим, зазначено, що є акції ПАТ «Кредобанк» на транзитному рахунку депозитарія.

В підтвердження права власності на акції ПАТ «Кредобанк», позивачем було подано договір №ДД-20130205/00000002 від 05.02.2013р. купівлі-продажу цінних паперів, що укладений між ТзОВ «Брокерський дом «Откритіє» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), згідно якого останній купив прості іменні акції у без документарній формі в кількості 25979054 штуки (т.1 а.с. 13).

Відповідно до п.2.5. договору купівлі-продажу цінних паперів разом з правом власності на акції, зазначені в п.1.1. цього договору, продавець передає покупцеві всі права майнового та немайнового характеру, що випливають з вказаних акцій протягом періоду володіння ними продавцем, у тому числі, але не виключно право звернення до судів будь-якої юрисдикції, інших органів влади, фізичних чи юридичних осіб з позовами, скаргами, запитами, клопотаннями у зв'язку з порушенням прав та законних інтересів акціонера, що мали місце протягом терміну володіння продавцем акціями, зазначеними п.1.1. договору.

Однак, з поданих відповідачем зведених облікових реєстрів власників цінних паперів ПАТ «Кредобанк» які замовлялись у депозитарія для забезпечення проведення загальних зборів акціонерів вбачається, що ОСОБА_2 був власником акцій банку станом на 26.08.2010р. (у власності було 23054513 акцій банку). Починаючи з 01.10.2010р. і до 01.04.2013р. ОСОБА_2 не був власником акцій банку, оскільки у зведених реєстрах від 01.10.2010р., 01.01.2011р., 20.04.2011, 01.07.2011р., 01.10.2011р., 24.10.2011р. 22.11.2011р., 01.01.2012р., 01.07.2012р., 01.10.2012р., 01.01.2013р., 01.04.2013р. він не вказаний як акціонер банку. І з 01.04.2013р. ОСОБА_2 став власником пакету акцій у кількості 25859054 штук.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 19 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24.10.2008р. суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову. Право на звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень органів управління товариства мають лише ті його акціонери (учасники), які були акціонерами (учасниками) на дату прийняття рішення, що оскаржується. Вимоги акціонера (учасника) товариства про визнання недійсним рішення органу управління товариства не підлягають задоволенню, якщо на момент його прийняття позивач ще не набув права власності на акиії чи частку в статутному капіталі товариства, оскільки його корпоративні права не могли бути порушеними.

Отже, в силу вимог ст. 33 ГПК України позивачем не надано доказів, що підтверджують наявність у нього права власності на акції ПАТ «Кредобанк» саме станом на дату прийняття (29.11.2011р.) оскаржуваних рішень спостережною радою.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Львівської області від 04.03.2015р. у справі № 914/3838/13 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складений 05.06.2015р.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Кузь В.Л.