КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа№ 910/2497/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явились;

від відповідача - Беспаль Л.Г. (дов. №12-174 від 02.10.2014 року);

розглянувши матеріали апеляційної скарги

українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта"

на рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2015 року

у справі №910/2497/15-г (суддя Марченко О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Спецпроект", м. Київ,

до українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", м. Київ,

про стягнення 70 281,16 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Спецпроект" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" 828 651, 94 грн. основного боргу, 26 796, 14 грн. втрат від інфляції; 39 276, 80 грн. пені та 4 208, 22 грн. 3% річних.

06.04.2015 року позивач подав до суду першої інстанції заяву про зменшення розміру позовних вимог, враховуючи повну оплату суми основного боргу. У вказаній заяві просив суд стягнути з відповідача: 26 796,14 грн. втрат від інфляції; 39 276,80 грн. пені; 4 208,22 грн. 3% річних, а всього 70 281,16 грн. Вказану заяву прийнято судом до розгляду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.04.2015 року у справі №910/2497/15-г позов задоволено частково. Суд вирішив припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Спецпроект" 828 651,94 основної заборгованості. Стягнути з українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Спецпроект" 26 796 грн. 14 коп. втрат від інфляції; 4 208 грн. 22 коп. 3% річних і 805 грн. 98 коп. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Суд вирішив повернути товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія Спецпроект" з державного бюджету України 16 151 грн. 66 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що станом на час розгляду справи відповідачем було визнано та сплачено суму основної заборгованості у повному обсязі, з огляду на що місцевий суд дійшов висновку про припинення провадження у справі в цій частині. Враховуючи підтверджений факт наявності заборгованості станом на час звернення позивача до суду із позовними вимогами, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій, а саме інфляційних втрат та 3% річних. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки судом відмовлено, оскільки умовами договору не передбачено такий вид стягнення.

Не погодившись із вказаним рішенням, українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2015 року у справі №910/2497/15-г та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Спецпроект" до українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" про стягнення 70 281,16 грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2015 року прийнято апеляційну скаргу українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" на рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2015 року у справі №910/2497/15-г до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 10.06.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 року, у зв'язку із перебуванням судді Рудченка С.Г. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий по справі суддя - Агрикова О.В., судді: Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 року апеляційну скаргу українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" на рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2015 року у справі № 910/2497/15-г прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуюча суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

В судове засідання, призначене на 10.06.2015 року, з'явився представник відповідача, надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання.

Представник відповідача не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника позивача.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 22.11.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Спецпроект» (комітент) та українським державним підприємством поштового зв'язку «Укрпошта» (комісіонер) було укладено Договір комісії №941-336 (далі за текстом - договір) (а.с. 11-17).

У відповідності до п.1.1. вказаного договору комісіонер за дорученням комітента за плату здійснює реалізацію чайно-кавової продукції, безалкогольних напоїв, спецій та приправ, консервної продукції, туалетного паперу та сірників від свого імені за рахунок комітента.

Обов'язки комісіонера в частині реалізації товару виконують його філії (дирекції) (пункт 1.2 договору).

Умовами договору, а саме п.1.4. договору визначено, що строк реалізації товару з моменту його отримання філіями (дирекціями) комісіонером до 30.11.2014 року включно.

Ціна Договору становить 60 000 000 грн., яка складається з: сума без ПДВ: 50 000 000,00 грн.; ПДВ (20%): 10 000 000,00 грн. (пункт 2.1 договору).

Сторони дійшли згоди про те, що звіт комісіонера складається комісіонером у двох примірниках та надається комітенту до 8 числа місяця наступного за звітним; комітент погоджує звіт комісіонера протягом 2 робочих днів та повертає один примірник комісіонеру; якщо звіт комісіонера, наданий згідно з абзацом першим цього пункту комітенту, не повернутий комісіонеру з підписом та печаткою комітента протягом 2 днів з моменту отримання, звіт комісіонера вважається погодженим та підписаним комітентом, якщо комітентом в той же строк не надана вмотивована відмова (пункт 2.5 Договору);

У відповідності до п.2.6. договору грошові кошти комітенту перераховуються комісіонером на розрахунковий рахунок комітента по мірі реалізації товару комітента на підставі звітів комісіонера, але не менше ніж один раз на місяць, за закінченням звітного місяця.

Згідно з п. 2.8. договору остаточні розрахунки за реалізований товар здійснюються протягом 15 (п'ятнадцяти) банківських днів після повернення філіями (дирекціями) комісіонера нереалізованого товару та підписання сторонами акта приймання-передачі нереалізованого товару (пункт 2.8 Договору);

Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2014 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 10.1 Договору).

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість. Враховуючи порушення відповідачем умов договору, позивачем також заявлено до стягнення суму штрафних санкцій з боржника.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Визначаючи правову природу відносин, що склались між сторонами в ході виконання договору, колегією суддів встановлено, що такі відносини мають ознаки договору комісії.

Відповідно до ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Частиною 1 статті 1013 Цивільного кодексу України передбачено, що комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором становить 828 651,94 грн., що підтверджується відповідними звітами відповідача:

- від 30.11.2014 року №32, відповідно до якого загальна сума коштів з реалізованого товару становила 302 028,30 грн., в тому числі ПДВ; винагорода комісіонера (24%) - 72 486,79 грн.; сума оплати позивачу з врахуванням коригуючого звіту комісіонера від 15.12.2014 року №4 до звіту комісіонера № 32 від 30.11.2014 року - 148 355,91 грн. (а.с. 24);

- від 30.11.2014 року №33, відповідно до якого загальна сума коштів з реалізованого товару становить 637 943,52 грн., в тому числі ПДВ; винагорода комісіонера (23%) становить 146 727,01 грн.; сума оплати позивачу з врахуванням коригуючого звіту комісіонера від 31.12.2014 року №5 до звіту комісіонера від 31.12.2014 року №33 - 491 225,75 грн. (а.с. 25);

- від 30.11.2014 року №34, відповідно до якого загальна сума коштів з реалізованого товару становить 5 966,10 грн., в тому числі ПДВ; винагорода комісіонера (23%) становить 1 372,20 грн.; сума оплати позивачу - 4 593,90 грн. (а.с. 26);

- від 31.12.2014 року № 35, відповідно до якого загальна сума коштів з реалізованого товару становить 20 763,06 грн., в тому числі ПДВ; винагорода комісіонера (24%) становить 4 983,13 грн.; сума оплати позивачу - 15 779,93 грн. (а.с. 27);

- від 31.12.2014 року № 36, відповідно до якого загальна сума коштів по реалізованому товару становить 301 752,12 грн., в тому числі ПДВ; винагорода комісіонера (23%) становить 69 402,98 грн.; сума оплати позивачу - 232 349,14 грн. (а.с. 28);

- коригуючими звітами комісіонера: від 30.11.2014 №3 до звіту комісіонера від 30.09.2014 року №25 (2 977,68 грн.) (а.с. 31); від 30.11.2014 року №1 до звіту комісіонера 30.10.2014 року № 30 (46,69 грн.) (а.с. 29); від 30.11.2014 року №2 до звіту комісіонера від 30.10.2014 року №31 (60 628,03 грн.) (а.с. 30).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено на адресу відповідача претензію від 08.01.2015 року №160 щодо сплати суми заборгованості (а.с. 23).

Колегією суддів встановлено, що за період з 04.02.2015 року по 25.02.2015 року відповідачем перераховано на користь позивача грошові кошти та погашено заборгованість, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: від 04.02.2015 № 904 на суму 22 000 грн.; від 11.02.2015 № 1135 на суму 22 500 грн.; від 17.02.2015 № 1289 на суму 24 000 грн.; від 17.02.2015 № 1290 на суму 23 000 грн.; від 18.02.2015 № 1331 на суму 20 000 грн.; від 18.02.2015 № 1334 на суму 23 500 грн.; від 18.02.2015 № 1339 на суму 29 500 грн.; від 18.02.2015 № 1340 на суму 30 500 грн.; від 18.02.2015 № 1348 на суму 195 513, 92 грн.; від 25.02.2015 № 1621 на суму 248 138, 27 грн.; від 25.02.2015 № 1633 на суму 190 000 грн.

Таким чином, станом на час розгляду справи у суді першої інстанції боржником було погашено існуючу заборгованість у сумі 828 651,94 грн.

Пунктом 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема якщо відсутній предмет спору.

Так, господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 11 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі (пункт 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої про те, що провадження в частині стягнення основного боргу підлягає припиненню у зв'язку із відсутністю предмета спору.

Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційного збільшення суми боргу у сумі 26 796,14 грн. та 3% річних у сумі 4 208,22 грн. колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи несвоєчасну оплату відповідачем грошових коштів згідно договору комісії, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на прострочену суму боргу.

Колегія суддів зазначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Беручи до уваги встановлений та документально доведений, не заперечений сторонами факт порушення відповідачем строків перерахування грошових коштів позивачу, апеляційний господарський суд вважає правомірним нарахування позивачем 3% річних у сумі 4 208,22 грн. та інфляційних втрат на прострочену суму боргу у сумі 26 796,14 грн. та звернення до суду про стягнення зазначених коштів.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 39 276,80 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 547 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Умовами договору, а саме пунктом 6.1 сторонами встановлено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань, передбачених Договором, сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом (пункт 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

З огляду на викладене, враховуючи, що умовами договору не передбачено стягнення неустойки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, однак, які не впливають на результат розгляду справи.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2015 року у справі №910/2497/15-г.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" на рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2015 року у справі №910/2497/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2015 року у справі №910/2497/15-г залишити без змін.

3. Справу №910/2497/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз