РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015Справа №910/5309/15-г

За позовом Державного підприємство «Українська геологічна компанія» (далі - позивач)

До 1. Казенного підприємства «Південукргеологія» (далі - відповідач-1)

2. Північного державного регіонального геологічного підприємства

«Північгеологія» (далі - відповідач-2)

3. Відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві

(далі - відповідач-3)

Про визнання права власності, права господарського відання на автотранспортні засоби та зняття з них арешту

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

від позивача: Зеленська Т.В. - представник за довіреністю № 1-1129 від 16.12.2014 р.

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

від відповідача-3: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Державного підприємства «Українська геологічна компанія» до Казенного підприємства «Південукргеологія», Північного державного регіонального геологічного підприємства «Північгеологія», Відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 р. порушено провадження у справі № 910/5309/15-г; розгляд справи призначено на 14.04.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні 14.04.2015 р. частково подав документи, витребувані судом.

Представник відповідача-3 в судовому засіданні 14.04.2015 р. подав відзив на позовну заяву, та копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 45611329

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено на 28.04.2015 р.

24.04.2015 р. позивач через відділ діловодства Господарського суду м. Києва подав на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України заяву про зміну предмету позову.

Суд відклав розгляд даної заяви до з'ясування фактичних обставин справи.

Крім того, позивач подав заяву на підставі ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову.

Суд відклав розгляд даної заяви до з'ясування фактичних обставин справи.

27.04.2015 р. відповідач-1 через відділ діловодства Господарського процесуального кодексу України подав документи по справі, відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні повних вимог, та клопотання, в якому просить суд розглядати справу без участі повноважного представника Казенного підприємства «Південукргеологія».

Представник позивача в судовому засіданні 28.04.2015 р. подав заяву на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України про продовження строку вирішення спору.

Представник відповідача-3 подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник відповідача-2 повторно в судове засідання 28.04.2015 р. не з'явився, вимоги попередніх ухвал Господарського суду міста Києва у справі № 910/5309/15-г не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.04.2015 р., керуючись ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, суд відклав розгляд справи на 19.05.2015 р. та зобов'язав сторін надати певні документи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.05.2015 р., керуючись ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, суд задовольнив заяву позивача про продовження строку розгляду спору в справі № 910/5309/15-г та продовжив строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 19.05.2015 р. Господарський суд м. Києва розглянув подану 24.04.2015 р. позивачем на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просив суд витребувати від Відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ в м. Києві виконавчі провадження ВП №29072080 та ВП № 45611329; визнати за державою Україна в особі Державної служби геології та надр України право державної власності, а за Державним підприємством «Українська геологічна компанія» (02088, м. Київ, пров. Геофізиків, 10, ) право господарського відання на автотранспортні засоби (перелік додається) та зняти з них арешт; судові витрати покласти на відповідачів.

У відповідності до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, наприклад, у ст. 16 ЦК.

Під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ст. 16 ЦК можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році», за змістом зазначеної норми ГПК зміна позивачем підстав і предмету позову може мати місце лише альтернативно, тому одночасна їх зміна неможлива. Отже, у разі подання позивачем клопотання (заяви), направленого на одночасну зміну предмета і підстави позову, господарський суд з урахуванням конкретних обставин повинен відмовити в задоволенні такого клопотання (заяви).

Згідно з п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Враховуючи вищенаведене, оскільки зазначена заява про зміну підстав позову відповідає вимогам чинного законодавства та подана до переходу слухання справи № 910/5309/15-г по суті, то Господарський суд м. Києва прийняв дану заяву та розглядає справу № 910/5309/15-г за позовом Державне підприємство «Українська геологічна компанія» Державної служби геології та надр України до Казенного підприємства «Південукргеологія», Північного державного регіонального геологічного підприємства «Північгеологія», Відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві про визнання права власності, права господарського відання на автотранспортні засоби та зняття з них арешту.

Крім того, Господарський суд м. Києва в судовому засіданні 19.05.2015 р. розглянув подане 24.04.2015 р. клопотання позивача про забезпечення позову, згідно з яким він просив заборонити ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві до прийняття рішення по суті вчиняти дії, спрямовані на відчуження майна, на яке накладено арешт по постанові ВП № 45611329; заборонити органам ДАІ до прийняття рішення по суті вчиняти дії, що стосуються предмету позову, а саме затримувати автотранспортні засоби, зазначені в даному клопотанні (перелік додається).

Розглянувши дане клопотання позивача, суд його відхилив, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Таким чином, вжиття заходів до забезпечення позову є правом суду.

Згідно з ч. 1 ст. 67 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.06 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Державне підприємство «Українська геологічна компанія» своє клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову не обґрунтувало, доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суду не нададл, а також нічим не підтвердило припущення, що майно (в тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути або зменшитись.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення заяви Державного підприємства «Українська геологічна компанія» про вжиття заходів до забезпечення позову.

Представник позивача в судовому засіданні 19.05.2015 р. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання 19.05.2015 р. не з'явились, про поважні причини неявки суду не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідачів про час та місце судового засідання, про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/5309/15-г.

У судовому засіданні 19.05.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2014 року Відділ Державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві (надалі - відповідач-3, ВДВС) відкрив виконавче провадження за заявою Казенного підприємства «Південукргеологія» (надалі - відповідач-1, КП «Південьукргеологія») про примусове виконання наказу Господарського суду м. Києва № 910/11784/14 від 24.10.2014 р. про стягнення з Північного державного регіонального геологічного підприємства «Північгеологія» (надалі - відповідач-2, ПДРГП «Північгеологія») боргу в сумі 2 812 062,04 грн.

У межах даного провадження було проведено арешт та оголошення в розшук автомобілів у кількості 163 одиниці, які обліковуються на балансі ДП «Українська геологічна компанія» та мають відповідну балансову (залишкову) вартість:

№ п.п.Марка та модель транспортного засобуДержавний номерРік випускуПервісна вартістьЗносЗалишкова вартість
1.УРАЛ КА198411975,0011175,00800,00
2.УРАЛ-375Е21620 КА197438632,9438632,940,00
3.УРАЛ-4320АА 6478 СЕ199143 333,3342 633,33700,00
4.УРАЛ КА1986110 981,51110981,510,00
5.УАЗ-96 КА19851 346,981 346,980,00
6.УАЗ-81097632 УЧ1998613,00613,000,00
7.УАЗ - 3741 спец.тех.23442 КА19937 155,007 155,000,00
8.УАЗ-81096419 УЧ1988613,00613,000,00
9.УАЗ-390949783 КА200323 333,3322 933,33400,00
10.УАЗ-810915672 КА1998613,00613,000,00
11.УАЗ-330300618 КА19877934,987934,980,00
12.УАЗ- КА19933 600,003 600,000,00
13.УАЗ-62 КА198516325,2516325,250,00
14.УАЗ-37413632 КИУ19936 017,966 017,890,07
15.УАЗ-З741Спец.тех.14522 КА199320 857,9020 857,900,00
16.УАЗ-390908432 КА199919 758,3319 358,33400,00
17.УАЗ-220607858 КА199924 204,1423 804,14400,00
18.УАЗ-390923423 КА199921116,6721 116,670,00
19.УАЗ-390928657 КА200021 920,0021 520,00400,00
20.УАЗ-390928658 КА200022 085,0021 685,00400,00
21.УАЗ-24 КА198816 388,3716 388,370,00
22.УАЗ-390931353 КА200127 040,7526 640,75400,00
23.УАЗ- КА200124415,0024415,000,00
24.УАЗ-390928661 КА200021 920,0021 520,00400,00
25.УАЗ-3909 ВП-6ТКАА 7591 ВК200534 616,6734 216,67400,00
26.УАЗ-3909 ВП-6ТКАА 2941 ВМ200535 866,6635 466,66400,00
27.УАЗ-3909 ВП-6ТКАА 2940 ВМ200535 866,6735 466,67400,00
28.УАЗ-390926406 КА200021 542,5021 142,50400,00
29.УАЗ-390925295 КА200019 250,0018 850,00400,00
30.УАЗ-3909 ВП-6ТКАА 7586 ВК200534 616,6734 216,67400,00
31.УАЗ-390925523 КА200019333,3519333,350,00
32.УАЗ-46 КА198711218,2911218,290,00
33.УАЗ-3909 ВП-6ТКАА 6917 ВВ200534 366,67333 966,67400,00
34.УАЗ-11 КА198611 360,9411 360,940,00
35.УАЗ-390925296 КА200021 073,1620 673,16400,00
37.ПР-2ПН-2МАА 2342 ХТ198713 716,3313 716,330,00
36.УАЗ-374105 гр.фур.01127 КА19937 083,336 933,33150,00
38.ПР-1АП-1,5АА 5037 ХР19851 402,381 402,380,00
39.ПВТ-100АА 1452 ХХ20043661,673511,67150,00
40.ОДАЗ-9357АА 6864 ХТ198814 200,0014 050,00150,00
41.МАЗ-938660АА 1634 ХР200890368,5089727,16640,84
42.МАЗ-5334 Сп.бур.10235 КА1988150 000,00149 200,00800,00
43.МАЗ-642205АА 6551 НХ2008283 701,83280 820,662881,17
44.МАЗ- КА,00935704,8314295,17
45.МАЗ-533421353 КА1982950 000,00935 704,8314295,17
46.МАЗ-5224АА 1347 ХХ198616 100,0015 950,00150,00
47.МАЗ-5334АА 1396 НА198619 600,0018 800,00800,00
48.МАЗ-50011158 КА197733 554,6432 754,64800,00
49.МАЗ-5334 1БА15В11543 КА1991140 808,20140 008,20800,00
50.МАЗ-200 11541 КА196321 170,5520 370,55800,00
51.МАЗ- КА199329133,0028390,69742,31
52.МАЗ-5334 Сп.бур.11156 КА1989147 866,44147 066,44800,00
53.МАЗ-533412338 КА1990185 446,34184 646,34800,00
54.МАЗ- КА199350166,00487004,601461,40
55.КРАЗ-255 сп.сейс.2199 КИУ1986162 852,33161 952,33900,00
56.КАМАЗ-4310 УРБ11525 КА198677 255,7376 355,730,00
57.КАМАЗ-53215 а/кранАА 8024 ІВ2008710 963,46706270,154693,31
58.ИЖ-212643205 КА200218 368,3317 868,33500,00
59.ИАПЗ-754В21807 КА19803 479,003 479,000,00
60.ЗИЛ ММЗ- КА19877 417,077 417,070,00
61.ЗИЛ-13111544 КА199215 725,0715 725,070,00
62.ЗИЛ -131 УГБ-202888 КИУ199210 584,6010 584,600,00
63.ЗИЛ-13111521 КА199215 472,7215 472,720,00
64.ЗИЛ-131НА11545 КА199218 229,0418 229,040,00
65.ЗИЛ-131 СВП-7410257 КА198622 702,6722 702,670,00
66.ЗИЛ-131 А 09545 КА188912 149,0012 149,000,00
67.ЗИЛ-131 СК-1-746672 КИН198816 404,5415 704,54700,00
68.ЗИЛ-131 ПБУ-111522 КА19911 674,621 674,620,00
69.ЗИЛ-131АА 5735 АР198215 833,3315 133,33700,00
70.ЗИЛ-131А ЭРС-6715970 КА19862 169,982 169,980,00
71.ЗИЛ-13111151 КА19759000,009000,000,00
72.ЗИЛ-131АА 8066 ВА198318 575,6217 845,62700,00
73.ЗИЛ-131АА 8065 ВА198319 274,5319274,530
74.ЗИЛ-131 Сп.АРС-1411153 КА19759000,009000,000,00
75.ЗИЛ-131 бур. уст. 08442 КА198786221,8185521,81700,00
76.ЗИЛ-13108441 КА19858808,008808,000,00
77.ЗИЛ-131бур.уст.КГК14560 КА198756 465,6655 765,66700,00
78.ЗИЛ-131А14558 КА19877356,877356,870,00
79.ЗИЛ-131 Ст.карот.06137 КА19885 493,255 493,250,00
80.ЗИЛ -8 КА 198612 472,0912 472,090,00
81.ЗИЛ-131 СВП-743592 КИУ198725 129,1925 129,190,00
82.3ИЛ-131А ван.цис.11147 КА19759 472,839 472,830,00
83.ЗИЛ-131А 32506 КА198935357,2835357,160,00
84.ЗИЛ-131 Ст.карот.11163 КА198919 983,0019 983,000,00
85.ЗИЛ- КИУ199011 997,2211 997,220,00
86.ЗИЛ-131 А СТК2455 КИУ199186 472,6785 772,67700,00
87.ЗИЛ-131 СК-1-742454 КИУ199159 304,4959 304,490,00
88.ЗИЛ-131 Сп.водовіз11154 КА19989 000,009 000,000,00
89.ЗИЛ-131 СВП-7415971 КА 198733 830,6133 130,61700,00
90.ЗИЛ-131А11106 КА19863 169,273 169,270,00
91.ЗИЛ-5301ССАА 4163 КВ200456 650,0055 950,00700,00
92.ЗИЛ-131НА СК-1-743594 КИУ198926 472,5026 472,500,00
93.ЗИЛ-131 УРБ 2А-214962 КА198886 221,8185 521,81700,00
94.ГКБ-81715014 КА198725006,0624040,63965,43
95.ГКБ-8328АА 1581 ХХ199131897,0031897,000,00
96.ГКБ-81715673 КА19846 375,006 225,00150,00
97.ГКБ-832816206 КА19896 405,006 255,00150,00
98.ГКБ-8176376 УЧ1988375,71375,710,00
99.ГКБ-81715160 КА19851250,001250,000,00
100.ГКБ-81715013 КА19873926,213926,210,00
101.ГКБ-81713749 КА19921250,001250,000,00
102.ГКБ-81716430 КА19851250,001250,000,00
103.ГКБ-81716431 КА198012605,0012605,000,00
104.ГКБ-81716902 КА19823479,003479,000,00
105.ГКБ-81716915 КА19822703,002703,000,00
106.ГКБ-81713748 КА19916 419,446419,440,00
107.ГКБ-81914950 КА19921 545,551 545,550,00
108.ГКБ-81719161 КА19859576,358815,12761,23
109.ГКБ-81715015 КА19881250,001250,000,00
110.ГКБ-81912195 КА19921545,551545,550,00
111.ГКБ-8328АА 6871 ХТ198823333,3323333,330,00
112.ГКБ-81715435 КА19841250,001250,000,00
113.ГКБ-81719163 КА19891250,001250,000,00
114.ГКБ-81913705 КА19921753,141753,140,00
115.ГКБ-938321831 КА198119081,0018081,000,00
116.ГКБ-81719162 КА198420679,9919442,181237,81
117.ГКБ-81914952 КА19921 545,551 545,550,00
118.ГАЗ-ЧАЗ-32212АА 7436 АК200455 663,8255 263,82400,00
119.ГАЗ-2705-434АА 2931 ІА 200869 790,5038 710,501080,00
120.ГАЗ-2705 ВП-6ТКАА 7494 СВ200764583,3364583,330,00
121.ГАЗ 33021-21247986 КА200340333,3340333,330,00
122.ГАЗ- 2705-434АА 6956 НС200865845,8655600,9310244,93
123.ГАЗ - 6611 СВП-6 2168 КИУ 199931 031,6131 031,610,00
124.ГАЗ-2705-434АА 2930 ІА 200869 790,5068 710,501080,00
125.ГАЗ-704АА 6799 ХТ19813 626,003 626,000,00
126.ГАЗ-6601 СКС2480 КИУ198738 893,1438 893,140,00
127.ГАЗ-52052509 КИУ19885269,805262,067,74
128.ГАЗ-270539602 КА200229 166,6728 766,67400,00
129.ГАЗ - 6611 СМ-662527 КИУ198714 406,5214 406,520,00
130.ГАЗ -6601 СМ-662495 КИУ198712 825,6812 825,680,00
131.ГАЗ - 6611ЦЕС-22484 КИУ19861 947,361 947,360,00
132.ГАЗ-270516115 КА200232 011,9631 611,96400,00
133.ГАЗ - 6611 СМ-662693 КИУ198813 647,5013 647,500,00
134.ГАЗ-66 (фургон)АА 1906 АО199016 250,0015 850,00400,00
135.ГАЗ-27057 ВП-6ТКАА 2251 АК200446 075,0045 675,00400,00
136.ГАЗ-531200616 КА19886 884,286 884,280,00
137.ГАЗ -2705-414АА 6397 ІВ200772 091,4769 190,662900,81
138.ГАЗ-6620658 КА199237468,0037468,000,00
139.ГАЗ-66 (фургон)АА 1905 АО199016 250,0015 850,00400,00
140.ГАЗ-311050011 КА200026604,6925479,691125,00
141.ГАЗ - КА200018 989,6718 589,67400,00
142.ГАЗ-311055189 КА200043419,3543419,350,00
143.ГАЗ-270526415 КА200027 083,3326 683,33400,00
144.ГАЗ 22171"Соболь"19764 КА199926 645,8526 245,85400,00
145.ГАЗ- КА19992465,342465,340,00
146.ГАЗ-33023 (Газель тандем)АА 5289 СА200645079,8745079,870,00
147.ГАЗ-31105АА 6449 СЕ200654441,8354441,830,00
148.ВАЗ-212123418 КА199224659,4424659,440,00
149.ВАЗ-210723474 КА200022 646,4922 346,49300,00
150.ВАЗ- КА200119 528,8319 228,83300,00
151.ВАЗ-210725294 КА20018 675,0018 375,00300,00
152.ВАЗ- КА20007 406,877 406,870,00
153.ВАЗ КА200023 500,7623 200,76300,00
154.VOLKSWAGEN ТRANSPORTERАА 9608 АС2004169 781,00169 481,00300,00
155.VOLKSWAGEN PASSATАА 3460 АК200362215,4262215,420,00
156.Toyta KаmriАА 7772 МА2008256 480,80237 192,8319287,97
157.Skoda Oct.Сlassic46263 КА200365263,0561 824,303438,75
158.Skoda Oct.Сlassic46261 КА200365 263,0564 963,05300,00
159.Skoda Oct.Amb41751 КА200259 987,8059 687,80300,00
160.Skoda Oct.Eleg.55122 КА200194989,2194989,210,00
161.КІА Shuma42331 КА200237630,4135388,382242,03
162.FAW CA 1061K28L5R5-0111АА 8621 НК200873166,6773166,670,00
163.DAEWOO Lanos36023 КА200239 067,3338 767,33300,00

Загальна балансова залишкова вартість станом на 17.02.2015 р. складає 72 475,34 грн.

Приводом для здійснення таких заходів зі сторони ВДВС став лист ВРЕР-7 Управління державної автомобільної інспекції у м. Києві (УДАІ), в якому зазначено, що відповідно до даних автоматизованої інформаційно-пошукової системи ВРЕР-7 УДАІ в м. Києві станом на 08.01.2015 р. зазначені автомобілі зареєстровано за ПДРГП «Північгеологія», а відтак, на думку ВДВС, є його власністю.

Однак, на думку позивача, таке твердження на момент винесення постанови про арешт не відповідало дійсності з наступних причин.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно.

ДП «Українська геологічна компанія» та ПДРГП «Північгеологія» є державними комерційними підприємствами, майно яких, відповідно до статутів, перебуває в державній власності та закріплюються за ними на праві господарського відання (пункт 5.1. Статуту ПДРГП «Північгеологія» та Статуту ДП «Українська геологічна компанія»). Органом державної влади, до сфери управління якого входить ПДРГП «Північгеологія» є Державна служба геології та надр України (надалі - Держгеонадра).

Пунктом 4 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженим Указом Президента України 06.04.2011 р. № 391/2011 визначено, що Держгеонадра відповідно до покладених на неї завдань: 41) утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, формує кадровий резерв на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держгеонадра України; 42) виконує у межах повноважень інші функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери її управління;

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 р. №810-р «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Державної служби геології та надр» Північне державне регіональне геологічне підприємство «Північгеологія» (м. Київ, пров. Геофізиків, 10, ) передано до сфери управління Держгеонадра.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2011 року № 1100-р «Про реорганізацію Північного державного регіонального геологічного підприємства «Північгеологія» було створене Державне підприємство «Українська геологічна компанія» шляхом виділення частини майна.

Згідно з наказом Державної служби геології та надр України від 16 листопада 2011 року № 153 «Про реорганізацію Північного державного регіонального геологічного підприємства «Північгеологія» було визначено Державне підприємство «Українська геологічна компанія» правонаступником частини майна, прав і обов'язків ПДРГП «Північгеологія» згідно з розподільчим балансом та передано на баланс майно згідно з актом приймання-передачі майна, активів та пасивів, затвердженим Головою Держгеонадра 09.02.2012 р.

Пунктом 5.3 Статуту ПДРГП «Північгеологія» та Статуту ДП «Українська геологічна компанія» визначено, що джерелами формування майна підприємства є державне майно, передане підприємству відповідно до рішення про його створення.

З матеріалів справи вбачається, що на баланс Державного підприємства «Українська геологічна компанія» було передане все майно, ПДРГП «Північгеологія» згідно з актом приймання передачі, в тому числі й усі транспортні засоби.

Факт передачі кожного транспортного засобу зафіксований також в актах приймання-передачі транспорного засобу, складених за формою додатку 2 до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердежного Постановою КМУ від 7 вересня 1998 р. № 1388 (далі - Порядок).

У 2012 році позивач звернувся до органів ДАІ з вимогою перереєструвати передані в процесі реорганізації транспортні засоби.

Однак, позивачеві було відмовлено в прийнятті документів на перереєстрацію в зв'язку з тим, що на спірні транспортні засоби накладено арешт та заборонено їх відчужувати за постановою державного виконавця ВП № 29072080 від 21.11.2011 р.

На думку позивача, перебування транспортних засобів під арештом було неправомірне, оскільки постановою Окружного адміністративного суду м. Києва № 2а-15024/11/2670 від 21.02.2012 р. постанову про накладення арешту від 21.11.2011 р. № 29072080 визнано незаконною та скасовано.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Частиною 5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження встановлено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Пунктом 4.2.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. N 512/5 визначено, що у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з майна чи коштів не пізніше наступного дня з моменту надходження належним чином завіреної копії рішення суду до органу ДВС.

На вимогу позивача, ПДРГП «Північгеологія», як сторона виконавчого провадження, звернулося 08.11.2012 р. до ВДВС з вимогою закінчити виконавче провадження ВП № 29072080 та зняти арешт. Однак, ВДВС не виконав вимог суду та арешт не зняв.

В квітні 2013 року, при повторній спробі перереєструвати транспортні засоби, позивачу було повторно відмовлено в прийнятті документів.

На письмовий запит представника ПДРГП «Північгеологія» 17.06.2013 р. було повідомлено, що транспортні засоби все ще перебувають під арештом по постанові ВП № 29072080 від 21.11.2011 р. і що для зняття арешту необхідно надати відповідну постанову ВДВС про зняття арешту.

05 липня 2013 р. ПДРГП «Північгеологія» було повторно подано документи до ВДВС щодо зняття арешту з майна у зв'язку зі скасуванням постанови про арешт. Однак, ВДВС зазначених дій не вчинив, арешт не зняв, причин таких дій не пояснив.

02 липня 2014 року позивач самостійно звернувся до ВДВС з вимогою виконати рішення суду та зняти арешт з майна ПДРГП «Північгеологія», в т.ч. з транспортних засобів.

В грудні 2014 року позивач втретє звернувся до УДАІ, та знову отримав відмову в зв'язку з знаходженням транспортних засобів під арештом.

Для вирішення даного питання, 14.01.2015 року позивач отримав дублікат постанови Окружного адміністративного суду м. Києва та 20.01.2015 р. і самостійно подав до УДАІ в м. Києві заяву про зняття арешту.

25 лютого 2015 року позивач отримав відповідь від УДАІ в м. Києві про направлення до ВДВС Дарницького РУЮ для виконання лист та постанову Окружного адміністративного суду про скасування постанови про арешт ВП №29072080.

28.01.2015 року ПДРГП «Північгеологія» повідомило позивача, що спірні транспортні засоби оголошено у розшук за постановою ВП № 45611329 від 23.01.2015 року. Після ознайомлення представника ПДРГП «Північгеологія» з виконавчим провадженням було встановлено, що 27.11.2014 р. за постановою ВП №45611329 було накладено новий арешт на транспортні засоби, зареєстровані за ПДРГП «Північгеологія», і підставою до таких дій стала довідка ВРЕР-7 УДАІ м. Києва від 08.01.2015 р.

Таким чином, на думку позивача, бездіяльність ВДВС по зняттю арешту по скасованій постанові ВП № 29072080 від 21.11.2011 року призвела до неможливості позивачем перереєструвати транспортні засоби на законного володільця автомобілів та надала підстави для повторного неправомірного арешту майна, яке фактично належить позивачеві.

Дії державної виконавчої служби, направлені на розшук автомобілів, зареєстрованих за ПДРГП «Північгеологія» мають наслідком затримання таких автомобілів та зберігання їх на спеціальному майданчику.

Таким чином, доказами, наданими по справі, та обґрунтуванням правової позиції доведено, що спірні автомобілі не належать на праві власності ПДРГП «Північгеологія» та не перебувають у його господарському віданні.

Крім того, під арешт потрапили транспортні засоби, які зареєстровані за позивачем, зокрема:

ИЖ-2126 АА1206КЕномер № 58 в таблиці 1
ВАЗ-2107 АА3865ІНномер № 149 в таблиці 1
ВАЗ-2107 АА5641ВНномер № 151 в таблиці 1
Skoda Oct.Сlassic АА5291ІАномер № 157 в таблиці 1
Skoda Oct.Сlassic АА7829МНномер № 158 в таблиці 1
КІА Shuma АА6675ОАномер № 161 в таблиці 1
DAEWOO Lanos АА7419СНномер № 163 в таблиці 1

По зазначених автомобілях позивач здійснив усі визначені законодавством дії щодо перереєстрації, однак вони були включені до переліку арештованого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності або іншого речового права на це майно і про зняття з нього арешту.

За таких обставин Державне підприємство «Українська геологічна компанія» Державної служби геології та надр України звернулась до Господарського суду м. Києва з позовом до Казенного підприємства «Південукргеологія», Північного державного регіонального геологічного підприємства «Північгеологія», Відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту.

Оскільки в судовому засіданні 19.05.2015 р. Господарським судом м. Києва було прийнято заяву позивача про міну підстав позову, то господарський суд розглядає справу № 910/5309/15-г за позовом Державного підприємства «Українська геологічна компанія» Державної служби геології та надр України до Казенного підприємства «Південукргеологія», Північного державного регіонального геологічного підприємства «Північгеологія», Відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві про визнання права власності, права господарського відання на автотранспортні засоби та зняття з них арешту.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до частини першої статті 133 Господарського кодексу України, основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Згідно з частиною першою статті 136 та частиною першою статті 137 Господарського кодексу України, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

За приписами ч. 5. ст. 22 Господарського кодексу України, Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Право господарського відання та право оперативного управління покладено в основу створення суб'єктів господарювання державного сектора економіки.

Відповідно до статті 326 Цивільного кодексу України, від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють органи державної влади.

Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Згідно зі ст. 4 Закону від 21 вересня 2006 р. № 185-V «Про управління об'єктами державної власності» суб'єктами управління об'єктами державної власності є: Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері управління об'єктами державної власності; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку; міністерства та інші органи виконавчої влади; Фонд державного майна України; органи, що забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами; державні господарські об'єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації; Національна академія наук України, галузеві академії наук. Державна керуюча холдингова компанія має статус уповноваженого органу управління щодо об'єктів управління державної власності, що передані до її статутного капіталу та статутного капіталу її корпоративних підприємств.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», до компетенції уповноважених органів управління (міністерств) відносить, зокрема, прийняття рішення про створення, реорганізацію, ліквідацію підприємств, установ і організацій, заснованих на загальнодержавній власності; затвердження статутів підприємств; здійснення контролю за ефективністю використання і збереження закріпленого за підприємствами державного майна.

Відповідно до ч. 3 статті 73 Господарського кодексу України, майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління.

За приписами ч. 2 ст. 73 Господарського кодексу України, орган державної влади, до сфери управління якого входить державне унітарне підприємство, є представником власника (тобто держави) і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Господарський суд встановив, що згідно з пунктом 4 Положення про Державну службу геології та надр України (надалі - Держгеонадра), затвердженим Указом Президента України 06.04.2011 р. № 391/2011 визначено, що Держгеонадра відповідно до покладених на неї завдань: 41) утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, формує кадровий резерв на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держгеонадр України; 42) виконує у межах повноважень інші функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери її управління.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 р. № 810-р «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Державної служби геології та надр» Північне державне регіональне геологічне підприємство «Північгеологія» (м. Київ, пров. Геофізиків, 10, ) передано до сфери управління Держгеонадра.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2011 року № 1100-р «Про реорганізацію Північного державного регіонального геологічного підприємства «Північгеологія» було створене Державне підприємство «Українська геологічна компанія» шляхом виділення частини майна.

Згідно з наказом Державної служби геології та надр України від 16 листопада 2011 року № 153 «Про реорганізацію Північного державного регіонального геологічного підприємства «Північгеологія» було визначено Державне підприємство «Українська геологічна компанія» правонаступником частини майна, прав і обов'язків ПДРГП «Північгеологія» згідно з розподільчим балансом та передано на баланс майно згідно з актом приймання-передачі майна, активів та пасивів, затвердженим Головою Держгеонадра 09.02.2012 р.

Пунктом 5.3 Статуту ПДРГП «Північгеологія» та Статуту ДП «Українська геологічна компанія» визначено, що джерелами формування майна підприємства є державне майно, передане підприємству відповідно до рішення про його створення.

У відповідності до ч. 2 ст. 74 Господарського кодексу України, майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону та цілям діяльності підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 136 Господарського кодексу України, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Таким чином, державні комерційні підприємства, наділені правом повного господарського відання, правом оперативного управління, отримують певну сукупність прав та обов'язків, щодо закріпленого за ними майна. При цьому, власником майна державних унітарних підприємств залишається держава, а тому Господарський кодекс України передбачає певні обмеження щодо розпорядження майном, що належить державним унітарним підприємствам.

Зокрема, у відповідності до ч. 5 ст. 75 Господарського кодексу України, державне комерційне підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати, віддавати в заставу майнові об'єкти, що належать до основних фондів, здавати в оренду цілісні майнові комплекси структурних одиниць та підрозділів державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно входить, і, як правило, на конкурентних засадах.

Приписами частини 3 статті 136 Господарського кодексу України встановлено, що до захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 396 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. До захисту права господарського відання застосовуються положення, встановлені для захисту права власності.

За таких обставин, позивач звернувся до господарського суду за захистом свого права господарського відання, в тому числі визнання цього права, у порядку та у спосіб, встановленому для захисту права власності, а також має право вимагати захисту майнового права - права власності, яке є первинним від права господарського відання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду в справах № 3/225 від 22.07.2009 р. та № 3-67гс11 від 04.07.2011 про визнання державної власності.

Статтею 141 Господарського кодексу України встановлено, що до державного майна у сфері господарювання належать цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб'єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності. Держава через уповноважені органи державної влади здійснює права власника також щодо об'єктів права власності Українського народу, зазначених у частині першій статті 148 цього Кодексу.

Виникнення майнових прав та обов'язків, відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, здійснюється з підстав: з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать; з актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у випадках, передбачених законом; внаслідок створення та придбання майна з підстав, не заборонених законом; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, придбання або збереження майна за рахунок іншої особи без достатніх підстав; внаслідок порушення вимог закону при здійсненні господарської діяльності; з інших обставин, з якими закон пов'язує виникнення майнових прав та обов'язків суб'єктів господарювання.

З матеріалів справи вбачається, що на баланс Державного підприємства «Українська геологічна компанія» було передане все майно, ПДРГП «Північгеологія» згідно з актом приймання передачі, в тому числі й усі транспортні засоби.

Факт передачі кожного транспортного засобу зафіксований також в актах приймання-передачі транспортного засобу, складених за формою додатку 2 до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ від 7 вересня 1998 р. № 1388 (надалі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 розділу Загальні положення Порядку, державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів передбачає реєстрацію, накопичення, узагальнення, зберігання і передачу інформації про такі засоби та відомостей про їх власників, які вносяться до Єдиного державного реєстру Державтоінспекції.

Пунктом 34 розділу Перереєстрація транспортних засобів Порядку визначено, що перереєстрація транспортних засобів, які передаються у зв'язку з реорганізацією юридичних осіб, проводиться на підставі актів приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 2, свідоцтва про реєстрацію, а також засвідчених у встановленому порядку копій рішень власників про реорганізацію.

На виконання вимог пункту 7 Порядку, в 2012 році позивач звернувся до органів ДАІ з вимогою перереєструвати передані в процесі реорганізації транспортні засоби. Однак, позивачеві було відмовлено в прийнятті документів на перереєстрацію в зв'язку з тим, що на спірні транспортні засоби накладено арешт та заборонено їх відчужувати за постановою державного виконавця ВП № 29072080 від 21.11.2011 р.

При цьому, перебування транспортних засобів під арештом було неправомірним, оскільки постановою Окружного адміністративного суду м. Києва № 2а-15024/11/2670 від 21.02.2012 р. постанову про накладення арешту від 21.11.2011 р. № 29072080 визнано незаконною та скасовано.

У відповідності до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Згідно з ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження встановлено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Судом встановлено, що неодноразові звернення позивача до ВДВС щодо зняття арешту з автотранспортних засобів не були задоволені. Крім того, 28.01.2015 року ПДРГП «Північгеологія» повідомило позивача, що спірні транспортні засоби оголошено в розшук за постановою ВП № 45611329 від 23.01.2015 року, на підставі довідки ВРЕР-7 УДАІ м. Києва від 08.01.2015 р.

Таким чином, бездіяльність ВДВС по зняттю арешту по скасованій постанові ВП № 29072080 від 21.11.2011 року призвела до неможливості позивача перереєструвати транспортні засоби на законного володільця автомобілів та надала підстави для повторного неправомірного арешту майна, яке фактично належить позивачу.

Дії державної виконавчої служби, направлені на розшук автомобілів, зареєстрованих за ПДРГП «Північгеологія» мають наслідком затримання таких автомобілів та зберігання їх на спеціальному майданчику.

Відповідно до п. 12 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого Постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. № 1102, повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, незважаючи на те, що позивач не є стороною виконавчого провадження по стягненню боргу з ПДРГП «Північгеологія» на користь КП «Південукргеологія», він понесене необґрунтовані витрати у випадку визнання за ним права господарського відання на спірні автомобілі.

Крім того, спірні транспортні засоби безпідставно вилучаються з користування позивачем, що створює перешкоди у виконанні поставлених перед ним завдань, в тому числі за державним замовленням по розвитку мінерально-сировинної бази України.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 144 Господарського кодексу України право на майно, що підлягає державній реєстрації, виникає з дня реєстрації цього майна або відповідних прав на нього, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, ані приписи ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», ані приписи Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 138, не містять положень щодо пов'язування моменту реєстрації транспортного засобу із набуттям особою права власності на нього; так, положення вказаних актів, регулюють та встановлюють обов'язки продавців та покупців транспортних засобів (зняття з реєстраційного обліку, обов'язок реєстрації транспортного засобу, тощо), водночас, не містять положень щодо виникнення права власності на транспортний засіб з моменту його державної реєстрації у відповідних реєстраційних органах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 13.11.2013 р. у справі № 903/379/13.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірні автомобілі не належать на праві власності ПДРГП «Північгеологія» та не перебувають у його господарському віданні.

Крім того, під арешт потрапили транспортні засоби, які зареєстровані за позивачем, а саме:

ИЖ-2126 АА1206КЕномер № 58 в таблиці 1
ВАЗ-2107 АА3865ІНномер № 149 в таблиці 1
ВАЗ-2107 АА5641ВНномер № 151 в таблиці 1
Skoda Oct.Сlassic АА5291ІАномер № 157 в таблиці 1
Skoda Oct.Сlassic АА7829МНномер № 158 в таблиці 1
КІА Shuma АА6675ОАномер № 161 в таблиці 1
DAEWOO Lanos АА7419СНномер № 163 в таблиці 1

По зазначених автомобілях позивач здійснив усі визначені законодавством дії щодо перереєстрації, однак вони були включені до переліку арештованого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності або іншого речового права на це майно і про зняття з нього арешту.

Для встановлення об'єктивних обставин справи, обставин накладення арешту на майно ПДРГП «Північгеологія», дотримання ВДВС порядку накладення та зняття арешту, позивач просив суд витребувати від ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві матеріали виконавчих проваджень ВП № 29072080 та ВП № 45611329.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадової особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до частини 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, якими зокрема є накази господарських судів, ухвали.

Пунктом 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» визначено, що відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК.

Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами статті 121 2 ГПК.

За таких обставин, оскільки постановою Окружного адміністративного суду м. Києва № 2а-15024/11/2670 від 21.02.2012 р. постанову про накладення арешту на все майно ПДРГП «Північгеологія» від 21.11.2011 р. № 29072080 визнано незаконною та скасовано, то ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві повинен був зняти арешт зі спірних транспортних засобів та не оголошувати їх в розшук постановою про розшук майна боржника ВП № 45611329 від 23.01.2015 р. у виконавчому провадженні за наказом Господарського суду м. Києва від 24.10.2014 р. у справі № 910/11784/14 за позовом прокурора Жовтневого району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Казенного підприємства «Південукргеологія» до Північного державного регіонального геологічного підприємства «Північгеологія» про зобов'язання вчинити дії та стягнення 2 812 062,04 грн.

Таким чином, вимога позивача про зняття арешту зі спірних транспортних засобів є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Державного підприємства «Українська геологічна компанія» до Казенного підприємства «Південукргеологія», Північного державного регіонального геологічного підприємства «Північгеологія», Відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідачів.

При цьому, Господарський суд м. Києва зауважує, що при зверненні позивача з позовом до суду було сплачено судовий збір за одну майнову вимогу в розмірі 1 827,00 грн. та одну немайнову вимогу в розмірі 1 218,00 грн., тоді як позов містить три вимоги - одну майнову та дві немайнові, у зв'язку з чим господарський суд стягує судовий збір за одну немайнову вимогу з відповідачів в дохід Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати за державою Україна в особі Державної служби геології та надр України (03680, м. Київ, вул. Ежена Потьє, 16, ) право державної власності, а за Державним підприємством «Українська геологічна компанія» (02088, м. Київ, пров. Геофізиків, 10, ) право господарського відання на наступні автотранспортні засоби та зняти з них арешт:

№ п.п.Марка та модель транспортного засобуДержавний номерРік випуску
1.УРАЛ КА1984
2.УРАЛ-375Е21620КА1974
3.УРАЛ-4320АА 6478 СЕ1991
4.УРАЛ КА1986
5.УАЗ-96КА1985
6.УАЗ-81097632УЧ1998
7.УАЗ - 3741 спец.тех.23442КА1993
8.УАЗ-81096419УЧ1988
9.УАЗ-390949783 КА2003
10.УАЗ-810915672КА1998
11.УАЗ-330300618 КА1987
12.УАЗ-КА1993
13.УАЗ-62КА1985
14.УАЗ-37413632 КИУ1993
15.УАЗ-З741спец.тех.14522КА1993
16.УАЗ-390908432 КА1999
17.УАЗ-220607858 КА1999
18.УАЗ-390923423 КА1999
19.УАЗ-390928657 КА2000
20.УАЗ-390928658 КА2000
21.УАЗ-24КА1988
22.УАЗ-390931353 КА2001
23.УАЗ- КА2001
24.УАЗ-390928661 КА2000
25.УАЗ-3909 ВП-6ТКАА 7591 ВК2005
26.УАЗ-3909 ВП-6ТКАА 2941 ВМ2005
27.УАЗ-3909 ВП-6ТКАА 2940 ВМ2005
28.УАЗ-390926406 КА2000
29.УАЗ-390925295 КА2000
30.УАЗ-3909 ВП-6ТКАА 7586 ВК2005
31.УАЗ-390925523КА2000
32.УАЗ-46КА1987
33.УАЗ-3909 ВП-6ТКАА 6917 ВВ2005
34.УАЗ-11КА1986
35.УАЗ-390925296 КА2000
37.ПР-2ПН-2МАА2342ХТ1987
36.УАЗ-374105 гр.фур.01127КА1993
38.ПР-1АП-1,5АА5037ХР1985
39.ПВТ-100АА1452ХХ2004
40.ОДАЗ-9357АА6864ХТ1988
41.МАЗ-938660АА1634ХР2008
42.МАЗ-5334 сп.бур.10235КА1988
43.МАЗ-642205АА 6551 НХ2008
44.МАЗ-КА1982
45.МАЗ-533421353КА1982
46.МАЗ-5224АА1347ХХ1986
47.МАЗ-5334АА1396НА1986
48.МАЗ-50011158КА1977
49.МАЗ-5334 1БА15В11543КА1991
50.МАЗ-200 11541КА1963
51.МАЗ-КА1993
52.МАЗ-5334 сп.бур.11156КА1989
53.МАЗ-533412338КА1990
54.МАЗ-КА1993
55.КРАЗ-255 сп.сейс.2199КИУ1986
56.КАМАЗ-4310 УРБ11525КА1986
57.КАМАЗ-53215 автокранАА 8024 ІВ2008
58.ИЖ-212643205КА2002
59.ИАПЗ-754В21807КА1980
60.ЗИЛ ММЗ-КА1987
61.ЗИЛ-13111544КА1992
62.ЗИЛ -131 УГБ-202888КИУ1992
63.ЗИЛ-13111521КА1992
64.ЗИЛ-131НА11545КА1992
65.ЗИЛ-131 СВП-7410257КА1986
66.ЗИЛ-131 А 09545 КА1889
67.ЗИЛ-131 СК-1-746672КИН1988
68.ЗИЛ-131 ПБУ-111522КА1991
69.ЗИЛ-131АА5735АР1982
70.ЗИЛ-131А ЭРС-6715970КА1986
71.ЗИЛ-13111151КА1975
72.ЗИЛ-131АА8066ВА1983
73.ЗИЛ-131АА8065ВА1983
74.ЗИЛ-131 Сп.АРС-1411153КА1975
75.ЗИЛ-131 БУР.УСТ.08442КА1987
76.ЗИЛ-13108441КА1985
77.ЗИЛ-131бур.ус.КГК14560КА1987
78.ЗИЛ-131А14558КА1987
79.ЗИЛ-131 Ст.карот.06137КА1988
80.ЗИЛ -8 КА 1986
81.ЗИЛ-131 СВП-743592КИУ1987
82.3ИЛ-131А ван.цис.11147КА1975
83.ЗИЛ-131А 32506КА1989
84.ЗИЛ-131 Ст.карот.11163КА1989
85.ЗИЛ-КИУ1990
86.ЗИЛ-131 А СТК2455КИУ1991
87.ЗИЛ-131 СК-1-742454КИУ1991
88.ЗИЛ-131 Сп.водовіз11154КА1998
89.ЗИЛ-131 СВП-7415971КА 1987
90.ЗИЛ-131А11106КА1986
91.ЗИЛ-5301ССАА4163КВ2004
92.ЗИЛ-131НА СК-1-743594КИУ1989
93.ЗИЛ-131 УРБ 2А-214962КА1988
94.ГКБ-817АА1581ХХ1987
95.ГКБ-8328АА 1581 ХХ1991
96.ГКБ-81715673КА1984
97.ГКБ-832816206КА1989
98.ГКБ-8176376УЧ1988
99.ГКБ-81715160КА1985
100.ГКБ-81715013КА1987
101.ГКБ-81713749КА1992
102.ГКБ-81716430КА1985
103.ГКБ-81716431КА1980
104.ГКБ-81716902КА1982
105.ГКБ-81716915КА1982
106.ГКБ-81713748 КА1991
107.ГКБ-81914950КА1992
108.ГКБ-81719161КА1985
109.ГКБ-81715015КА1988
110.ГКБ-81912195КА1992
111.ГКБ-8328АА6871ХТ1988
112.ГКБ-81715435КА1984
113.ГКБ-81719163КА1989
114.ГКБ-81913705КА1992
115.ГКБ-938321831КА1981
116.ГКБ-81719162КА1984
117.ГКБ-81914952КА1992
118.ГАЗ-ЧАЗ-32212АА 7436 АК2004
119.ГАЗ-2705-434АА 2931 ІА 2008
120.ГАЗ-2705 ВП-6ТКАА 7494 СВ2007
121.ГАЗ 33021-21247986КА2003
122.ГАЗ-2705-434АА6956НС2008
123.ГАЗ-6611 СВП-6 2168КИУ 1999
124.ГАЗ-2705-434АА 2930 ІА 2008
125.ГАЗ-704АА6799ХТ1981
126.ГАЗ-6601 СКС2480КИУ1987
127.ГАЗ-52052509КИУ1988
128.ГАЗ-270539602 КА2002
129.ГАЗ - 6611 СМ-662527 КИУ1987
130.ГАЗ -6601 СМ-662495КИУ1987
131.ГАЗ - 6611ЦЕС-22484 КИУ1986
132.ГАЗ-270516115 КА2002
133.ГАЗ - 6611 СМ-662693КИУ1988
134.ГАЗ-66 (фургон)АА1906АО1990
135.ГАЗ-27057 ВП-6ТКАА2251 АК2004
136.ГАЗ-531200616КА1988
137.ГАЗ -2705-414АА6397ІВ2007
138.ГАЗ-6620658КА1992
139.ГАЗ-66 (фургон)АА1905АО1990
140.ГАЗ-311050011КА2000
141.ГАЗ -КА2000
142.ГАЗ-311055189 КА2000
143.ГАЗ-270526415 КА2000
144.ГАЗ 22171 «Соболь»19764 КА1999
145.ГАЗ-КА1999
146.ГАЗ-33023 (Газель тандем)АА5289СА2006
147.ГАЗ-31105АА6449СЕ2006
148.ВАЗ-212123418 КА1992
149.ВАЗ-210723474КА2000
150.ВАЗ- КА2001
151.ВАЗ-210725294КА200
152.ВАЗ- КА2000
153.ВАЗ КА2000
154.VOLKSWAGEN ТRANSPORTERАА9608АС2004
155.VOLKSWAGEN PASSATАА 3460 АК2003
156.Toyta KаmriАА 7772 МА2008
157.Skoda Oct.Сlassic46263КА2003
158.Skoda Oct.Сlassic46261КА2003
159.Skoda Oct.Amb41751КА2002
160.Skoda Oct.Eleg.55122КА2001
161.КІА Shuma42331КА2002
162.FAW CA 1061K28L5R5-0111АА8621НК2008
163.DAEWOO Lanos36023КА2002

3. Стягнути з Казенного підприємства «Південукргеологія» (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 11, ) на користь Державного підприємства «Українська геологічна компанія» (02088, м. Київ, пров. Геофізиків, 10, ) витрати на сплату судового збору в розмірі 1 015 (одна тисяча п'ятнадцять ) грн. 00 коп.

4. Стягнути з Північного державного регіонального геологічного підприємства «Північгеологія» (02088, м. Київ, пров. Геофізиків, 10, ) на користь Державного підприємства «Українська геологічна компанія» (02088, м. Київ, пров. Геофізиків, 10, ) витрати на сплату судового збору в розмірі 1 015 (одна тисяча п'ятнадцять) грн. 00 коп.

5. Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві (02121, м. Київ, проспект Миколи Бажана, 7 Є, ) на користь Державного підприємства «Українська геологічна компанія» (02088, м. Київ, пров. Геофізиків, 10, ) витрати на сплату судового збору в розмірі 1 015 (одна тисяча п'ятнадцять) грн. 00 коп.

6. Стягнути з Казенного підприємства «Південукргеологія» (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 11, ) в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 406 (чотириста шість) 00 коп.

7. Стягнути з Північного державного регіонального геологічного підприємства «Північгеологія» 02088, м. Київ, пров. Геофізиків, 10, ) в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 406 (чотириста шість) грн. 00 коп.

8. Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві (02121, м. Київ, проспект Миколи Бажана, 7 Є, ) в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 406 (чотириста шість) грн. 00 коп.

9. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.05.15.

Суддя Т.М. Ващенко