КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Справа№ 910/1186/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Корсакової Г.В.

Власова Ю.Л.

представники сторін:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: Маяков Д.Р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/1186/15-г (суддя: Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Агро"

до Публічного акціонерного товариства "Дочірний банк Сбербанку Росії"

про розірвання третейської угоди, що викладена в п. 6.8 договору поруки № 3 від 24.10.2013, шляхом виключення вказаного пункту

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2015, повний текст якого складено 04.03.2015, у справі № 910/1168/15-г в позові ТОВ "Константа-Агро" до ПуАТ "Дочірний банк Сбербанку Росії" про розірвання третейської угоди, що викладена в п. 6.8 договору поруки № 3 від 24.10.2013, шляхом виключення вказаного пункту - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено перед судом належними засобами доказування істотну зміну обставин в розумінні ст. 652 ЦК України, якими сторони керувалися при укладенні договору з третейським застереженням у ньому, та зокрема не доведено, що виконання договору в оскаржуваній частині (третейське застереження) порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону (позивача) того, на що він розраховував при укладенні договору. Крім того, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/1186/15-г - скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при вирішенні спору не було враховано істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору з третейським застереженням, оскільки позивач не знав і не міг передбачити, що указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 буде введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та що Донецька область буде охоплена бойовими діями. У зв'язку з наведеним, позивач зазначає, що оскільки його юридичним місцезнаходженням є м.Донецьк, до якого наразі є ускладненими доставка кореспонденції та транспортне сполучення, може бути позбавлений можливості прийняти участь у справі в Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», оскільки останній не зможе його повідомити належним чином про розгляд справи.

Відповідно до автоматичного розподілу, апеляційну скаргу ТОВ "Константа-Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/1186/15-г передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Станіку С.Р., для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 апеляційну скаргу ТОВ "Константа-Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/1186/15-г прийнято до провадження та порушено апеляційне провадження, розгляд справи за апеляційною скаргою призначено на 27.05.2015.

В судове засідання 27.05.2015 апелянт представників не направив. Причин неявки представників суд апеляційної інстанції - не повідомив, через канцелярію суду заяв та клопотань не подавав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, юридичним місцезнаходженням апелянта є Донецька обл. м. Донецьк, яке знаходиться на території проведення АТО.

Пунктом 6 інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про Закон України Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» від 12.09.2014 N 01-06/1290/14 (зі змінами і доповненнями, внесеними інформаційним листом Вищого господарського суду України від 1 грудня 2014 року N 01-06/2052/14), визначено, що учасник судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за таких умов.

1) Якщо відповідну ухвалу господарським судом надіслано поштою за місцезнаходженням учасника судового процесу, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. При цьому слід мати на увазі, що згідно із статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін.

2) У разі коли учасник судового процесу не значиться у згаданому реєстрі, - якщо названу ухвалу господарським судом надіслано поштою за адресою, яку зазначено в заяві (скарзі), або за місцем проживання фізичної особи, або за місцезнаходженням відокремленого підрозділу юридичної особи (коли заяву пов'язано з його діяльністю).

3) Якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством зв'язку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством зв'язку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо).

4) За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Якщо господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 111-10 ГПК.

В свою чергу, Київським апеляційним господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, про судове засідання 27.05.2015, про що на сторінці Київського апеляційного господарського суду офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет розміщено інформацію про час та місце засідання по справі № 910/1186/15-г, про що до матеріалів справи долучено відповідну роздруківку.

Дослідивши наявні матеріали, враховуючи те, що усі сторони були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, зокрема і апелянт, неявка представників апелянта не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, визначених ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників апелянта за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.05.2015 проти доводів апеляційної скарги - заперечував, вказуючи на те, що рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування - відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зокрема вказував на те, що регламент Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» передбачає не тільки поштове повідомлення учасників про засідання, але й іншими засобами зв'язку: телеграмами, телефонограмами, чи іншими засобами зв'язку.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції і підтверджується наявними матеріалами справи, між позивачем, як поручителем, та відповідачем, як кредитором, 24.10.2013 було укладено Договір поруки №3 (з урахуванням договору про внесення змін від 25.04.2014, далі - Договір), за умовами якого позивач виступив поручителем по зобов'язаннях, що випливають з договору про відкриття кредитної лінії № 26-Н/13/66/КЛ-КБ від 24.10.2013, укладеного між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комп'ютерні автоматизовані системи".

Пункт 6.8 Договору містить третейське застереження наступного змісту: "Усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з цього Договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного Договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", місцезнаходження якого: 03142, м. Київ. вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію постійного діючого третейського суду від 15.03.2013, видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду http://arbitrate.com.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду http:arbitrate.com.ua. При цьому, Сторони Договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" є остаточними і обов'язковими з дати його винесення. Умови Договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього Договору.".

Позивач, з посиланням на ст. 652 ЦК України, у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні Договору з третейським застереженням, просить суд про розірвання третейської угоди, укладеної між сторонами в п. 6.8 договору поруки № 3 від 24.10.2013, шляхом виключення вказаного пункту.

Позивач зазначає, що на час підписання Договору він не знав і не міг передбачити, що указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 буде введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", що Донецька область буде охоплена бойовими діями, збройними конфліктами, актами тероризму, введено комендантську годину, заблоковано роботу органів державної влади, пошти, зв'язку, що будуть здійснюватися озброєні напади на людей, транспорт, вантажі, пересування буде утруднено в зв'язку з періодичним перекриттям дорожніх трас, припиненням залізничного сполучення з м. Донецьк, а Укрпоштою з 27.11.2014 буде зупинено приймання і доставка поштових відправлень на частинах територій Донецької та Луганської областей, які не контролюються державою, а також що РНБО та НБУ будуть вживатися заходи щодо припинення обслуговування банками рахунків, відкритих суб'єктам господарювання та населенню на вказаних окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькі та Луганській областях.

Позивач вказує на порушення в зв'язку з укладенням оскаржуваного третейського застереження його права на судовий захист у державних судах України, в тому числі оскільки третейські суди не оприлюднюють свої рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, тому Позивач не може контролювати наявність/відсутність судових процесів щодо нього, йому не зможе бути забезпечено здійснення судового процесу в режимі відеоконференції, що б дало можливість Позивачу прийняти участь у судових засіданнях через суди, які розташовані ближче до міста розташування підприємств - позивачів до нього.

Позивач вважає, що в умовах обставин які склалися наразі в зв'язку з проведенням антитерористичної операції в окремих районах Донецької області України, його позбавлено можливості забезпечити належний захист своїх інтересів, у тому числі оскільки рішення третейського суду не підлягає оскарженню в апеляційному, касаційному порядках та до Верховного Суду України.

Позивач зауважує, що на відміну від судів загальної юрисдикції третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції, рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених Законом України "Про третейські суди", але ці випадки не пов'язані з оцінкою правомірності прийнятого рішення с точки зору матеріального права та процесуального права, а Регламент Третейського суду при Всеукраїнській громадській органі "Союз інвесторів України" містить несправедливі умови повідомлення Позивача про призначення щодо нього до розгляду можливих третейських справ, зокрема з огляду на зупинення листування з м. Донецьк.

На думку позивача, перебуваючи в умовах інформаційної, транспортної та фінансової блокади він не дізнається про судове засідання, а в умовах скорочення виробництва та штату фахівців не зможе захистити належним чином свої права в третейському суді, тому гарантії на державний судових захист за будуть недоступні Позивачеві, і тому він вважає, що обставини, які існували при укладенні в Договорі третейського застереження змінилися настільки, що, якби Позивач міг це передбачити, він не уклав би третейське застереження, тому наполягає на розірванні третейської угоди за ст. 652 ЦК України.

У відповідності до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальні законом до їх підсудності.

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Враховуючи наведену норму цивільного закону, суд апеляційної інстанції зазначає, що закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено істотну зміну обставин, що мала місце від часу укладення в Договорі третейського застереження та до часу звернення до суду з даним позовом, оскільки обставини, на які посилається позивач - щодо його згоди на вирішення страви у третейському суді в порядку, встановленому Законом України "Про третейські суди" та згідно з регламентом обраного ним третейського суду, - то ці обставини, на які Позивач вільно погодився в порядку ст. 627 ЦК України уклавши Договір, були і залишаються незмінними з часу його укладення та на даний час, відтак істотна зміна обставин в розумінні ст. 652 ЦК України не відбулась, у зв'язку з чим законодавчо обумовлені підстави для розірвання третейської угоди, що викладена в п. 6.8 договору поруки № 3 від 24.10.2013, шляхом виключення вказаного пункту - відсутні.

Також, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду зазначає, що судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання позивача на неможливість прогнозування ним зміни обставин, що супроводжували діяльність позивача, з огляду на те, що вже під час дії указу Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 про введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", між сторонами було укладено Договір про внесення змін від 25.04.2014 до Договору.

Тобто, позивач, будучи обізнаним про зміну умов діяльності на території його місцезнаходження (початок проведення заходів щодо подолання терористичної загрози - антитерористичної операції, та отже військових дії з відповідними наслідками) погодився на продовження з відповідачем договірних відносин, для чого сторони погодили внесення змін до Договору, а не здійснили його розірвання. Таким чином, Договір отримав подальше схвалення на наведених у ньому умовах, з урахуванням наявності проведення у м.Донецьку антитерористичної операції.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не місять доказів, що проведення антитерористичної операції в окремих районах Донецької та Луганської області України фактично перешкоджає представникам позивача виїжджати за межі цих районів для представлення інтересів позивача в суді, у тому числі в третейському суді, або не дозволяє позивачу наймати позаштатних працівників за межами цих районів для виконання окремих доручень позивача. Наприклад, для представлення інтересів у даній справі в суді першої інстанції позивачем було направлено представника, місцем проживання якого є м. Київ, про що вказано у тексті довіреності.

При цьому, Регламент Третейського суду при Всеукраїнській громадській органі "Союз інвесторів України" (http://arbitrate.com.ua/uploads/nids/84/Reglament_sud.pdf) передбачає не тільки поштове листування, а можливість направлення повідомлення сторін про засідання Третейського суду як рекомендованим листом з повідомленням про вручення, так і телеграмою, телефонограмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, у тому числі шляхом вручення.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення посилань позивача на позбавлення його шляхом укладення третейського застереження в договорі права на держаний судовий захист, оскільки гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55), і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64).

Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24 лютого 2004 року N 3-рп/2004). Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦКП України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України "Про третейські суди"). З метою забезпечення реалізації зазначених положень кодексів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України, Верховна Рада України прийняла Закон України "Про третейські суди", який регулює порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні.

Можливість передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин визнана зарубіжною практикою, заснованою, в тому числі, на міжнародному праві. Загальні засади арбітражного розгляду цих спорів визначені Європейською конвенцією про зовнішньоторговельний арбітраж від 21 квітня 1961 року та рекомендовані державам Арбітражним регламентом Комісії ООН з права міжнародної торгівлі (ЮНСІТРАЛ) від 15 червня 1976 року. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (Рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Вищенаведена правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) від 10 січня 2008 року N 1-рп/2008.

Доводи позивача про те, що укладення у Договорі третейського застереження призвело до відмови від права на звернення до суду, тому позбавило позивача права на судовий захист, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції з посиланням на вищенаведене рішення Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі N 1-рп/2008.

Так, у вищевказаному рішенні Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі N 1-рп/2008 викладено правову позицію, що здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону України "Про третейські суди" є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною п'ятою статті 55 Конституції України. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до Закону України "Про третейські суди" третейські суди приймають рішення тільки від свого імені (ст. 46), а самі ці рішення, ухвалені в межах чинного законодавства, є обов'язковими лише для сторін спорів. Забезпечення примусового виконання рішень третейських судів перебуває за межами третейського розгляду та є завданням компетентних судів і державної виконавчої служби (ст. 57 Закону, п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження").

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. Окрім того, у випадку звернення до суду (а не до третейського суду), оскільки таку угоду укладено до порушення провадження у справі, то господарський суд має припинити провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України ("сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду") лише у випадку, якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною, не визнавалася недійсною і може бути виконана, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом.

Аналогічну праву позицію також викладено в п. 4.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними засобами доказування істотну зміну обставин в розумінні ст. 652 ЦК України, якими сторони керувалися при укладенні Договору з третейським застереженням у ньому, та зокрема не доведено, що виконання Договору в оскаржуваній частині (третейське застереження) порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону (позивача) того, на що він розраховував при укладенні договору, а тому позов ТОВ "Константа-Агро" до ПуАТ "Дочірний банк Сбербанку Росії" про розірвання третейської угоди, що викладена в п. 6.8 договору поруки № 3 від 24.10.2013, шляхом виключення вказаного пункту - не є законним та обґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення про відмову у задоволення позову ТОВ "Константа-Агро" до ПуАТ "Дочірний банк Сбербанку Росії" про розірвання третейської угоди, що викладена в п. 6.8 договору поруки № 3 від 24.10.2013, шляхом виключення вказаного пункту.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процессуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/1186/15-г - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/1186/15-г - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/1186/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Г.В. Корсакова

Ю.Л. Власов