ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015 року Справа № 904/310/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Пруднікова В.В. -доповідача

суддів:Орєшкіної Е.В., Широбокової Л.П.

Секретар судового засідання Герун Т.О.

Представники сторін:

від позивача: Школа М.О., представник, довіреність №б/н від 22.11.14;

від відповідача: Миркулова О.О., представник, довіреність №1/15-1 від 18.12.14;

Розглядається апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.15р. у справі № 904/310/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІФОН-ТРАНС", м. Луганськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості в сумі 244 866, 63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2015р. у справі №904/310/15 (суддя Мартинюк С.В) позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Гріфон-Транс" основну заборгованість в розмірі 108200 грн. за договором транспортно - експедиційного обслуговування № №081230 від 25.12.13р., а також штраф в розмірі 108200 грн., 15 836,44 грн. пені, 3% річних в розмірі 1696,79 грн., інфляційні втрати в розмірі 9925,60 грн. В решті позовних вимог - відмовлено .

Не погодившись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення і постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.04.15р.. прийнято апеляційну скаргу до розгляду. Розгляд справи призначено на 13.05.15р.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, перевірив правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, повноту їх дослідження та юридичну оцінку, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гріфон Транс" (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" (замовник) укладено договір на транспортно - експедиційне обслуговування № №081230 від 25.12.13р.

Відповідно до п. 1.1 договору експедитор, діючи за дорученням замовника, в межах цього договору надає послуги замовнику в організації перевезень найманим вантажним транспортом, згідно із діючим законодавством України, вимог міжнародних Конвенцій та Угод в сфері міжнародних перевезень.

Пунктом 2.2 договору визначено, що виконання кожного міжнародного перевезення, в рамках даного договору, оформлюється окремим замовленням на конкретне перевезення у формі заявки, в якій обумовлені конкретні умови та вартість кожного перевезення.

Згідно з пунктом 2.1договору, експедитор надає одну або декілька послуг: організовує перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України та зарубіжних країн на підставі відповідних заявок; здійснює розсилання товарно-транспортної документації; за погодженням із замовником виконує інші доручення замовника.

Факт виконання кожного міжнародного автомобільного перевезення, підтверджується відповідним актом виконаних робіт, що виписується експедитором після здачі вантажу вантажовласнику, вказаному в заявці, та направляється замовнику разом із документами, визначеними в п.5.10 договору(п. 5.6 договору)

Пунктом 5.1 договору визначено, що вартість перевезення та інших послуг обумовлюється у окремих заявках замовника, що направляються експедитору, які є невід'ємною частиною даного договору.

Порядок та строки оплати за виконані послуги зазначаються в заявці, що направляється замовником експедитору перед конкретним перевезенням (групою однотипних перевезень). В разі, якщо в заявці не зазначений порядок та строки здійснення оплати за надані послуги, оплата замовником експедитору здійснюється протягом трьох банківських днів з моменту отримання вантажу вантажовласником. (п. 5.8 договору)

Сторонами у встановленому порядку узгоджено заявки на перевезення вантажу, в яких зазначено його найменування, кількість, дата подачі під завантаження, адреса завантаження, строки доставки, адреса вивантаження, вартість послуг з перевезення вантажу, порядок та строки оплати. В заявках сторонами визначено строки оплати послуг - по факту доставки вантажу вантажоотримувачу протягом шестидесяти календарних днів (а.с. 16, 20).

Відповідно до умов укладеного договору, позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму 108200 грн., що підтверджується актами здачі-приймання робіт, які підписано сторонами без заперечень; міжнародними товаро-транспортними накладними (а.с. 19,23,24,30). Відповідач не здійснив розрахунок з позивачем за надані послуги у визначені договором строки, у зв»язку з чим має заборгованість у розмірі 108200, 00 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Факт наявності заборгованості відповідача за надані йому послуги по договору № №081230 від 25.12.13р. підтверджується матеріалами справи, тому вимоги позивача про стягнення 108200 грн. основного боргу судом першої інстанції задоволено обґрунтовано.

Відповідно до 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 6.2.12 договору в разі прострочення платежу, винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, в межах строків, передбачених ч. 6 ст. 232 ГК України.

Згідно з п. 6.2.11 договору у випадку затримки оплати, передбаченої розділом 5 договору, замовник сплачує експедитору штраф у розмірі 100% від вартості наданих послуг, що зазначена у заявці, а також від зобов"язань, що зазначені у п.п. 6.2.1-6.2.5 договору.

Оскільки факт прострочки виконання грошового зобов»язання мав місце, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 117, 86 грн. річних та 60, 80 грн. інфляційних втрат та 1099, 70 грн. пені, за період прострочки з 07.12.14р. по 29.12.14р. а також 108200,00 грн. штрафу задоволено правомірно.

Заявлене клопотання про зменшення розміру підлягаючих до стягнення штрафних санкцій задоволенню не підлягає.

Зазначене клопотання не було заявлено під час розгляду спору в суді першої інстанції. У разі неможливості забезпечити явку представника в судове засідання, клопотання мало бути надіслане поштою. Крім того, відповідачем і в апеляційну інстанцію не надано відповідні докази, які б свідчили про винятковість обставин невиконання грошового зобов»язання, наявність скрутного майнового стану. Додане до апеляційної скарги рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при торгово-промисловій палаті таким доказом не являється.

За данних обсавтин, колегія суддів підстав для застосування вимог ч. 3 ст. 83 ГПК України не вбачає.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню у сумі 14736, 74 грн., річні у сумі 1578, 93 грн, 9864, 80 грн. інфляційних втрат, у зв»язку з порушенням відповідачем строків оплати вартості наданих послуг на суму 519200, 00 грн., яка була стягнута з останнього рішенням по справі № 904/9421/14 (а.с. 94-96). Як вбачається із зазначеного рішення з відповідача на користь позивача було стягнуто 14678, 00 грн. інфляційних втрат за період з 25.02.14р. по 21.11.14р., 3117, 69 грн. річних за період з 25.02.14р. по 21.11.14р., 25494, 30 грн. пені за період з 25.02.14р. по 21.11.14р. Відповідно до наданого до позову розрахунку (а.с. 14) позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 14736, 74 грн., річні у сумі 1578,93 грн., 9864, 80 грн. інфляційних втрат за період з 22.11.14р. по 29.12.14р. Оскільки у зазначений вище період заборгованість відповідачем погашена не була вимоги позивача щодо стягнення річних у сумі 1578, 93 грн. та інфляційних втрат у сумі 9864, 80 грн. судом першої інстанції задоволено обґрунтовано.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов»язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов»язання мало бути виконано.

Як зазначалось вище пунктом 6.2.12 договору встановлено, в разі прострочення платежу, винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення в межах строків, передбачених ч. 6 ст. 232 ГК України, тобто сторонами не було встановлено іншого порядку нарахування штрафних санкцій ніж це визначають норми господарського кодексу України.

Із рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/9421/14 (а.с. 94-96) вбачається, що пеня на користь позивача була стягнута за період з 25.02.14р. по 21.11.14р., тобто першим днем порушення зобов»язання визначено - 25.02.14р., тому виходячи з вимог ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій припиняється - 25.08.14р.

За даних обставин, вимоги позивача щодо стягнення пені за період 22.11.14р. по 29.12.14р. є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи. До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи; витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою (п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 року № 7).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав відшкодування витрат на відрядження в розмірі 487,20 грн. та вартості проїзних документів в розмірі 506,66 грн., оскільки ухвалами суду у даній справі явка представника позивача в судове засідання не вимагалася, а позивач не був позбавлений права ініціювання проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.15р. у справі № 904/310/15- задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської від 24.02.15р. у справі № 904/310/15- змінити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Гріфон-Транс" 108200, 00 грн. основного боргу, 108200, 00 грн. штрафу, 1099, 70 грн. пені, 1696, 79 грн. річних, 9925, 60 грн. інфляційних втрат, 4601, 36 грн. судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІФОН-ТРАНС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" 140, 80 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

В решті позову - відмовити.

Повернути товариству з обмеженою відповідальністю "Гріфон-Транс" з Державного бюджету України в особі управління Державної казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області зайво сплачений згідно платіжного доручення №22 від 16.01.2015 року, яке міститься в матеріалах справи №904/310/15, судовий збір у сумі 19,88грн.

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий В.В. Прудніков

Судді Е.В. Орєшкіна

02.0615 Л.П. Широбокова