КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2015 р. Справа№ 925/2345/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Новікова М.М.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Морозов Р.А. за дов. б/н від 15.12.2014 р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши у

відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Приватного підприємства „Промелектробуд - 2000"

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 16.01.2015 р.

у справі № 925/2345/14 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Полікор"

до Приватного підприємства „Промелектробуд - 2000"

про стягнення 36 814, 38 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.01.2015 р. у справі № 925/2345/14 позов задоволено частково, стягнуто з Приватного підприємства "Промелектробуд-2000" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полікор" - 9 064,00 грн. основного боргу за товар, 2 537,16 грн. як 20% річних, 2014,67 грн. інфляційних, 23 145,09 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами на підставі договору поставки № 000099 від 01.11.2012 року та 1827,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору, в решті вимог у позові відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство „Промелектробуд - 2000" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 16.01.2015 р. у справі № 925/2345/14 в частині стягнення 2 537, 16 грн. як 20% річних та 23 145,09 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами на підставі договору поставки № 000099 від 01.11.2012 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає частковому скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 р. у справі № 925/2345/14 у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М. апеляційну скаргу Приватного підприємства „Промелектробуд - 2000" прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 18.05.2015 р.

08.05.2015 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Полікор" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

18.05.2015 р. в судове засідання з'явились уповноважені представники позивача. Представники відповідача у судове засідання не з'явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить апеляційну скаргу Приватного підприємства „Промелектробуд - 2000" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Черкаської області від 16.01.2015 р. у справі № 925/2345/14 без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як вбачається з копій матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю „Полікор" та Приватним підприємством „Промелектробуд - 2000" правовідносини виникли на підставі договору поставки № 000099 від 11 листопада 2012 року (а.с.17-19), у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю „Полікор" зобов'язався передати у власність скаржника певну продукцію, далі Товар, відповідно до його замовлення (нь), а скаржник зобов'язався прийняти, і оплатити цей Товар на умовах даного Договору (пункт 1.1 договору).

Зазначені договірні відносини по своїй суті мають ознаки договору поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 712 Цивільного кодексу України). До відносин поставки застосовуються норми ЦК України про купівлю-продаж.

Загальні умови виконання господарських зобов'язань визначені статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Полікор" вказало в суді першої інстанції, що інших договірних стосунків з приводу передачі товару, оплата за який складає предмет позову, між сторонами немає.

За твердженням Товариства з обмеженою відповідальністю „Полікор", він свої зобов'язання по договору виконав повністю, поставивши скаржнику товар (електротехнічна продукція) на загальну суму 14 779,39 грн. підтверджується видатковими накладними:

- № НП-0014574 від 21 серпня 2013 року на суму 675,00 грн. ( а.с. 20);

- № НП-0014725 від 22 серпня 2013 року на суму 127,96 грн. ( а.с. 21);

- № НП-0015020 від 27 серпня 2013 року на суму 53,63 грн. (а.с. 22);

- № НП-0015047 від 27 серпня 2013 року на суму 45,84 грн.( а.с. 23);

- № НП-0015154 від 28 серпня 2013 року на суму 5 626,09 грн. ( а.с. 24);

- № НП-0015309 від 30 серпня 2013 року на суму 345,16 грн.( а.с. 25);

- № НП-0015313 від 30 серпня 2013 року на суму 61,78 грн. ( а.с. 26);

- № НП-0015337 від 30 серпня 2013 року на суму 144,50 грн. ( а.с. 27);

- № НП-0015502 від 03 вересня 2013 року на суму 155,23 грн.( а.с. 28);

- № НП-0015585 від 03 вересня 2013 року на суму 77,34 грн. ( а.с. 29);

- № НП-0015646 від 04 вересня 2013 року на суму 233,80 грн. (а.с. 30);

-№ НП-0015861 від 06 вересня 2013 року на суму 199,55 грн. ( а.с. 31);

- № НП-0015880 від 06 вересня 2013 року на суму 190,50 грн. (а.с. 32);

- № НП-0017642 від 27 вересня 2013 року на суму 1 980,98 грн. ( а.с. 33);

- № НП-0018412 від 07 жовтня 2013 року на суму 1 813,34 грн. ( а.с. 34,);

- № НП - 0018939 від 11 жовтня 2013 року на суму 3 048,70 грн. ( а.с. 35) та довіреностями відповідача :

- № 255 від 01 серпня 2013 року виданої на ім'я Пилипенко Максима Олександровича ( а.с. 36);

- № 303 від 02 вересня 20132 року виданої на ім'я Пилипенко Максима Олександровича ( а.с. 37);

- № 347 від 01 жовтня 2013 року виданої на ім'я Іванова Сергія Миколайовича ( а.с. 38).

В своїй апеляційній скарзі Приватне підприємство „Промелектробуд - 2000" зазначає, що в жодній з вище перелічених видаткових накладних немає посилання на договір поставки № 000099 від 11 листопада 2012 року, тому вони не підтверджують факту поставки скаржнику Товариством з обмеженою відповідальністю „Полікор" товару на загальну суму 14 779, 30 грн.

Також, скаржник посилається на п.п. 14.1.245 ст. 14 Податкового кодексу України, де встановлено, що товарний кредит - товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк під процент. Товарний кредит передбачає передачу права власності на товари (роботи, послуги) покупцеві (замовникові) у момент підписання договору або в момент фізичного отримання товарів (робіт, послуг) таким покупцем (замовником), незалежно від часу погашення заборгованості.

Таким чином, скаржник вважає, що доказів поставки товару на підставі товарного кредиту, визначеного договором № 000099 від 11 листопада 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Полікор" суду першої інстанції не надав.

Посилаючись до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Також в силу вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, скаржник вважає, що виходячи з норм чинного законодавства України, задля того, щоб мати змогу користуватися правом на стягнення річних, відповідно до умов договору та процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі товарного кредиту, Товариство з обмеженою відповідальністю „Полікор" зобов'язано було поставити товар на підставі договору товарного кредиту.

Скаржник зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Полікор" не надало доказів суду першої інстанції, котрі підтверджували б поставку товару на підставі договору поставки № 000099 від 11 листопада 2012 року, який є по суті договором товарного кредиту. Оплату товару Товариство з обмеженою відповідальністю „Полікор" виконував на підставі виставленого скаржником рахунку-фактури, де також не має посилань на договір поставки № 000099 від 11 листопада 2012 року.

Виходячи з вищенаведеного, скаржник вважає, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права надано доказам неправильну оцінку та застосовано до правовідносин між сторонами, котрі склались на підставі усного договору, а положення договору № 000099 від 11 листопада 2012 року не можна було застосовувати під час вирішення даного договору.

В своєму відзиві на апеляційну скаргу вих. 60 від 06.05.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Полікор" посилається до ст.1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України", де зазначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/70, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій формі або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст. 9 З.У. „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України" підставою для бухгалтерського обліку господарський операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Підпунктом 2.4. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, вимоги наведених норм чинного законодавства щодо правильності оформлення первинних документів, не передбачають наявності в документах такого реквізиту, як зазначення виду, дати та номеру правочину, на підставі якого здійснюється господарська операція.

В той же час, відповідно до ст. 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної;б) дата виписування податкової накладної;в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;є) ціна постачання без урахування податку;ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;и) вид цивільно-правового договору;і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до ст. 201.4. Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до ст. 201.7. Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У податкових накладних, що були передані скаржнику, дати виписки, загальна сума коштів, що підлягає сплаті співпадають з датою виписки, загальною сумою коштів, що підлягає сплаті зазначених у видаткових накладних на підставі яких передавався товар. У всіх податкових накладних зазначено номер та дату, укладеного право чину між Товариством з обмеженою відповідальністю „Полікор" та Приватним підприємством „Промелектробуд - 2000", на підставі якого і виникли зобов'язання у сторін.

Крім цього, скаржник не заявляв позову до суду першої інстанції про визнання цього правочину недійсним, а наявність укладеного договору на поставку товару виключає можливість поставки товару на підставі уявного усного договору між Товариством з обмеженою відповідальністю „Полікор" та скаржником.

Також заперечень проти неотримання товару скаржник суду першої інстанції не надав. За загальним правилом, право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі товару або передачі товаро - супровідних документів на нього.

Згідно п. 4.1 договору Товариство з обмеженою відповідальністю „Полікор" надає скаржнику товарний кредит у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн., тобто протягом дії Договору скаржник може замовляти та отримувати від Товариствоа з обмеженою відповідальністю „Полікор" Товар у межах надано ліміту товарного кредиту і зобов'язати оплатити його протягом 16 (шістнадцяти) календарних днів з моменту передачі Товару скаржнику у безготівковому порядку шляхом перерахування 100% вартості отриманого Товару на поточний рахунок або шляхом внесення готівки до каси Товариства з обмеженою відповідальністю „Полікор".

Як встановлено статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.2 договору при порушенні скаржником пунктів 4.1, 4.2 договору, скаржник сплачує Товариству з обмеженою відповідальністю „Полікор" збитки від інфляції та 20 % річних від суми боргу за весь час прострочення. Дана умова договору відповідає ст. 625 ЦК України.

В силу вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Полікор" користуючись своїм договірним правом просив суд першої інстанції стягнути з Приватного підприємства „Промелектробуд - 2000" 20% річних в сумі 2 537,16 грн. та 2 068,13 грн. інфляційних за період прострочення сплати боргу за отриманий товар з 05.09.2013 року по 01.12.2014 року.

Перевіривши розрахунки вказаних нарахувань, суд першої інстанції погодився із правильністю нарахування 20% річних, а в частині нарахування інфляційних вказав, що за належним розрахунком, загальна сума інфляційних становить лише 2014,67 грн.

Доказів сплати боргу за цими платежами скаржник суду першої інстанції не надав, тому до стягнення зі скаржника на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Полікор" належить лише 2014,67 грн. інфляційних втрат та 2 537,16 грн. як 20% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

В решті вимог у стягненні інфляційних Товариству з обмеженою відповідальністю „Полікор" відмовлено через допущену помилку при підрахунку загальної суми цього платежу.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю „Полікор" просив суд першої інстанції стягнути зі скаржника і проценти за користування чужими грошовими коштами в загальній сумі 23 145,09 грн. (розрахунок а.с. 14-16), що розраховані по кожній поставці товару в розмірі 0,5% від суми боргу за кожний день.

У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом коментаря до даної статті, розміщеного у програмі Ліга Закон, поняття "користування чужими грошовими коштами" для цілей даної статті слід розуміти широко. Тобто це не тільки зобов'язання, основним предметом яких є надання грошових коштів у тимчасове використання (позика, кредит, банківський вклад тощо), але і випадки прострочення сплати грошей за будь-якими оплатними зобов'язаннями. Виключення із даного правила, тобто звільнення боржника від сплати процентів за користування чужими грошовими коштами, може бути встановлено тільки договором між фізичними особами. Буквальне тлумачення даного положення коментованої статті дозволяє зробити висновок, що юридичні особи не можуть бути звільнені від цього обов'язку.

Договором між сторонами розмір процентів за користування чужими грошовими коштами визначений у п. 5.3., яким встановлено, що за порушення покупцем умов договору про строк оплати отриманого товару, відповідач повинен сплачувати на користь позивача проценти за користування товарним кредитом (що фактично є користування чужими грошовими коштами п. 4.1. договору) в розмірі 0,5% від суми боргу за весь час прострочення.

Доказів визнання недійсними умов договору від 01.11.2012 року сторонами у суд першої інстанції не подано.

За розрахунками Товариства з обмеженою відповідальністю „Полікор", скаржник повинен сплатити Товариству з обмеженою відповідальністю „Полікор" за користування чужими грошовими коштами в загальній сумі 23 145,09 грн. за період з 05.09.2013 року по 01.12.2014 року. Розрахунок Товариством з обмеженою відповідальністю „Полікор" зроблено вірно.

Доказів проведення розрахунку за цим платежем скаржник суду не надав.

Заперечень проти доводів та розрахунків Товариства з обмеженою відповідальністю „Полікор" скаржник суду не надав.

В своїй апеляційній скарзі Приватне підприємство „Промелектробуд - 2000" зазначає, що ухвала суду першої інстанції від 26.12.2014 р. направлялась простою кореспонденцією та була помилково повернута до суду поштовим відділенням, що підтверджується довідкою на поштовому конверті (арк.справи № 49), на якій зазначено, що конверт направлено на досилання згідно адреси обслуговування 29.02.2014 р., що підтверджує неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи 16.01.2015 р., в день прийняття рішення по справі.

Судом першої інстанції, відповідно до штампу на конверті, ухвалу було вірно направлено на адресу відповідача 26.12.2014 р. за місцем державної реєстрації (вул. Крилова 55, м. Черкаси, 18031, Україна), після цього 29.02.2014 р. конверт поштою було направлено за адресою обслуговування - Корольова, 11, м. Черкаси, але помилково повернуто до господарського суду Черкаської області згідно вих. № 415 конверт надійшов до суду 05.01.2015 р.

Таким чином, судом першої інстанції було вірно початково зазначено адресу відповідача. Крім того, відсутність Приватного підприємства „Промелектробуд - 2000" в судовому засіданні в суді першої інстанції не призвело до прийняття незаконного рішення суду.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення Господарського суду Черкаської області від 16.01.2015 р. у справі № 925/2345/14.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Черкаської області від 16.01.2015 р. у справі № 925/2345/14 прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства „Промелектробуд - 2000" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 16.01.2015 р. у справі № 925/2345/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 925/2345/14 повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

М.М. Новіков