ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

03.06.15р. Справа № 904/4746/15

Суддя Васильєв О.Ю. , розглянувши матеріали

За позовом: Солонянської виправної колонії Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області № 21, с. Аполонівка

До: Публічного акціонерного товариства "ДТЕК " Дніпрообленерго", м. Дніпропетровськ

Про: визнання дій незаконними

ВСТАНОВИВ:

Не подано доказі сплати судового збору в установлених порядку та розмірі. Посилання позивача на ч.7. п. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" в якості підстави для звільнення від сплати судового збору є хибним у зв'язку з наступним.

В рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням асоціації "Дім авторів музики в України" щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" у взаємозв'язку з положенянм пункту "г" частини першої статті 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права" зазначено, що Законом № 3674 визначено правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору. Згідно зі статтею 1 Закону № 3674 судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим законом, і включається до складу судових витрат. За статтею 2 Закону № 3674 платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим законом.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя‚ від 14 травня 1981 року № R (81) 7: „В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

У частині другій статті 3 Закону № 3674 визначено перелік об'єктів - заяв до суду, за подання яких судовий збір не справляється, а в статті 5 цього закону - вичерпний перелік суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг та за видачу судами документів, а також підстави звільнення від сплати судового збору осіб, які звертаються із заявами про захист не власних прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.

Захист у судах прав та інтересів інших осіб є однією з гарантій реалізації конституційного права кожного на судовий захист і полягає у зверненні до суду державних органів, органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб, яким законом надано право звертатися із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб (стаття 45 Цивільного процесуального кодексу України, стаття 60 Кодексу адміністративного судочинства України, абзац третій частини першої статті 2, частина друга статті 21, стаття 28 Господарського процесуального кодексу України). При цьому відповідно до пункту 7 частини першої статті 5 Закону № 3674 від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації та громадські організації, які звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб у випадках, передбачених законодавством.

Але позивач звернувся з позовом не щодо захисту прав та інтересів інших осіб; а в інтересах самого позивача - Солонянської виправної колонії Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області № 21. Не подано позивачем і доказів щодо встановлення певним Законом його права звернення до суду із заявами про захист не власних прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.

Окрім того, не подано доказів направлення на адресу відповідача копії позовної заяви і доданих до неї документів; а саме - відповідно до вимог ст.56 ГПК України позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

До позовної заяви додано ксерокопію першого аркушу цієї позовної заяви , в нижньому правому куті якого наявний напис наступного змісту: "№37717/РВЕ 13 200 від 02.06.15 Бойко та підпис". Але відповідно до приписів п.3.5. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №.18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК; не може вважатися належним доказом надіслання відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів проставлена на позовній заяві відмітка іншої сторони, якщо у цій відмітці не зазначено, ким саме прийнято копію позовної заяви.

Також позивачу слід звернути увагу на обраний ним спосіб захисту - звернення до господарського суду з позовом про визнання незаконними дій відповідача ( в аспекті - а чи призведе до поновлення прав позивача рішення суду про задоволення такого позову).

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 4, 6 ст.63, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Суддя Васильєв О.Ю.