ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" червня 2015 р.Справа № 924/421/15
Господарський суд Хмельницької області у складі: судді Радчені Д.І. розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" м. Рівне

до товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг" м.Хмельницький

до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" м.Київ

про визнання недійсним договору застави №132065 від 04.07.2008р. в частині передачі в заставу чотирьох транспортних засобів ПАТ "Рівнеазот": -Ford Тоurneo Соnnесt 1.8ТDСІ, шасі № WFOJXXTTPJ8C28096, реєстраційний номер №АА5391 НР; -Ford Тоurneo Соnnekt 1.8ТDСІ, шасі №WFOJXXTTPJ7Р46667, реєстраційний № АА5392НР; -Skoda Superb Classic 1,8 МТ, шасі №ТМВDL23UX8B301667, реєстраційний №АА9618НР; -Skoda Octavia А5 Liftback Ambiente 1,6, шасі №ТМВСА41Z88В157371, реєстраційний №АА9617НР.

Представники сторін:

від позивача: Кузьмарук О.С. - представник за довіреністю від 1612.2014р. №679-юв

від 1-го відповідача Моісеєв Ю.О. - розпорядник майна, в.о. д-ра ТОВ "Євролізінг" (присутній в судовому засіданні 25.05.2015р.

від 2-го відповідача Пенський А.В. - представник ПАТ "УкрСиббанк" за дов. від 13.03.2014р. (присутній в судовому засіданні 25.05.2015р.)

(В судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення)

Суть спору:

Позивач - ПАТ "Рівнеазот" м. Рівне звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом до ТОВ "Євро Лізинг" м.Хмельницький та до ПАТ "УкрСиббанк" м.Київ про визнання недійсним договору застави №132065 від 04.07.2008р. в частині передачі в заставу чотирьох транспортних засобів ПАТ "Рівнеазот": - Ford Тоurneo Соnnесt 1.8ТDСІ, шасі № WFOJXXTTPJ8C28096, реєстраційний номер №АА5391 НР; -Ford Тоurneo Соnnekt 1.8ТDСІ, шасі №WFOJXXTTPJ7Р46667, реєстраційний № АА5392НР; -Skoda Superb Classic 1,8 МТ, шасі №ТМВDL23UX8B301667, реєстраційний №АА9618НР; -Skoda Octavia А5 Liftback Ambiente 1,6, шасі №ТМВСА41Z88В157371, реєстраційний №АА9617НР.

Ухвалою суду від 26 березня 2015 року порушено провадження у справі № 924/421/15.

Сторони про час і місце проведення судового засідання повідомленні належним чином. Копії ухвал про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи направлялись сторонам рекомендованими листами, доказом отримання відповідачем копії ухвали суду є поштові повідомлення з датою вручення.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. В обґрунтування заявленого позову посилається на такі підстави як: укладення договору застави чотирьох транспортних засобів без згоди "ПАТ Рівнеазот", що суперечить вимогам ст. 9 Закону України "Про фінансовий лізинг" та ст.578 ЦК України; невідповідність договору застави (додаткової угоди № 27 від 24 лютого 2011 р.) щодо форми договору - його нотаріального посвідчення.

Додатково надав письмові пояснення позовних вимог (вх.№ 05-22/5128/15 від 07.05.2015р.) в яких детально з посиланням на норми чинного законодавства обґрунтовує позовні вимоги щодо підстав визнання договору застави транспортних засобів № 132065 від 04.07.2008р. недійсним. Звертає увагу суду, що спірні транспортні засоби відповідно до судового рішення господарського суду Хмельницької області по справі № 924/894/14 від 08.09.2014 року, яке постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12 травня 2015 року залишене без змін, є власністю позивача, отже не мають бути у заставі будь-яких інших осіб без згоди власника.

Враховуючи наведені обставини позивач просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Повноважний представник першого відповідача ТОВ "Євролізинг" в судовому засіданні та письмовому відзиві на позов заперечує проти позову, не вбачає підстав для його задоволення при цьому зазначає таке: позивач у своїй позовній заяві вказує на те, що укладання, договору застави з передачею транспортного засобу в заставу без згоди ПАТ "Рівнеазот", суперечить вимогам ст. 9 Закону України "Про фінансовий лізинг" та ст. 578 ЦК України. Із позиції ПАТ "Рівнеазот" випливає, що позивач вважає себе співвласником спірних транспортних засобів, що передані в заставу ПАТ "Укрсиббанк", та без його згоди неможливо було передати автомобіль у заставу. Із такою позицією перший відповідач не погоджується, оскільки згідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) та ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізінгодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі) спірні автомобілі були передані ТОВ "Євро Лізинг" у користування ПАТ "Рівнеазот". В свою чергу, ч. 2 ст. 319 ЦК України передбачено власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Отже, на його думку представника ТОВ "Євро Лізинг" лізінгодавець на власний розсуд розпорядився спірними транспортними засобами та не зобов'язаний був отримувати згоду від ПАТ "Рівнеазот" на передачу спірних автомобілів в заставу ПАТ "Укрсиббанк", оскільки ПАТ "Рівнеазот" вказаним транспортним засобом має лише право користуватися і його право не обмежується ні банком ні лізінгодавцем.

Щодо підстави визнання недійсним відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про заставу" в частині обов'язкового нотаріального посвідчення договору застави відповідач зазначає, що оспорюваний договір застави було укладено 04.07.2008р. на той час ч. 2 ст. 13 Закону України "Про заставу" не містила обов'язкової вказівки на нотаріальне посвідчення такого договору.

Тому на його думку підстави для задоволення позову відсутні.

Повноважний представник другого відповідача в судовому засіданні, яке відбулось 25 травня 2015 року проти позову заперечував, однак письмового відзиву на позов на вимогу суду не надав.

В судове засідання 04.06.2015 року представник другого відповідача не з'явився, про час дату проведення якого належним чином був повідомлений, оскільки повноважний представник Пенський А.В. приймав участь в судовому засіданні 25 травня 2015 року, підтвердження чого є розписка про оголошення перерви.

Крім того, 29.05.2015 року від відповідача - АТ "УкрСиббанк" за підписом повноважного представника Пенського А.В., надійшла заява про накладення арешту на майно, в якій просить суд в разі задоволення позову (повністю чи частково) накласти арешт на транспортні засоби згідно переліку, наведеного в цій заяві (загалом 101 транспортна одиниця).

Обґрунтовуючи подану заяву АТ "Укрсиббанк" посилається на приписи частини 5 ст.1057-1 ЦК України, яка передбачає правові наслідки визнання недійсним кредитного договору.

Відповідно ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи на іншу дату в межах строків, передбачених ст. 69 ГПК України, якщо з якихось обставин спір не може бути вирішений в даному судовому засіданні.

З метою забезпечення рівності сторін та інших з учасників судового процесу, для надання можливості другому відповідачу забезпечити участь в розгляді справи повноважного представника та подання письмового відзиву на позов з документальним обґрунтуванням своїх доводів, по справі оголошувалася перерва та розгляд відкладався, про що судом виносились відповідні ухвали.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, неявка в судове засідання господарського суду представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, зважаючи, що строк вирішення спору враховуючи 15 днів продовженого за заявою сторін збігає 8 червня 2015 року, тому для уникнення зловживання правом з боку другого відповідача, враховуючи, що судом вжито всіх заходів щодо належного повідомлення другого відповідача про час, дату судового засідання, справа розглядається за наявними у ній документами.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

1 липня 2008 року між ВАТ "Рівнеазот", яке перейменовано в ПАТ "Рівнеазот" (Лізингоодержувачем) та ТОВ "Євро Лізинг" (Лізингодавцем) укладено договір фінансового лізингу № 880 за умовами якого лізінгодавець передає лізингоодержувачу в платне користування на умовах фінансового лізингу транспортні засоби, придбані на підставі наданого лізингоодержувачем замовлення.

Так, згідно актів прийому-передачі ТОВ „Евро Лізинг" передано ПАТ „Ріванеазот" транспортні засоби, а саме:

- по акту прийому-передачі № 880/001 Skоdа Suреrb Сlаssіс 1,8 МТ шасі №ТМВDL23UХ8В301667, реєстраційний № АА9618НР;

- по акту прийому-передачі № 880/002 - автомобіль Skоdа Осtavіа А5 Liftback Аmbientе 1,6 шасі №ТМВСА41Z88В157371, реєстраційний № АА9617НР;

- по акту прийому-передачі № 880/005 Ford Тоurneo Соnneсt 1,8 ТDСi, шасі № WFOJXXTTPJ8C28096, реєстраційний номер № АА5391НР;

- по акту прийому-передачі №880/006 Ford Тоurneo Соnneсt 1,8 ТDСi, шасі № WFOJXXTTPJ7P46667, реєстраційний номер № АА5392НР.

Після сплати всіх платежів по договору фінансового лізингу № 880 від 01.07.2008р. ПАТ "Рівнеазот" зазначені транспортні засоби були придбані в ТОВ "Євро Лізинг", згідно договору купівлі-продажу від 12.08.2014р., що підтверджується рішенням господарського суду Хмельницької області від 08.09.2014р. у справі № 924/894/14, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12 травня 2015 року. Відтак, єдиним власником вказаних автомобілів є ПАТ "Рівнеазот".

Водночас позивачу стало відомо, що між АК "УкрСиббанк", яке перейменовано в ПАТ "УкрСиббанк" (Заставодержателем) та ТОВ "Євро Лізинг" (Заставодавцем) укладено договір застави транспортних засобів №132065 від 04.07.2008р.

За умовами укладеного договору заставодавець передав заставодержателю в заставу рухоме майно - транспортні засоби наведені в додатку № 1 до договору.

В додатку №1, зміненому додатковою угодою № 27 від 24 лютого 2011року до договору застави, наведено перелік транспортних засобів, які передані в заставу, зокрема в переліку під відповідним номером зазначено чотири автомобілі, що належать ПАТ "Рівнеазот", а саме: - Ford Тоurneo Соnnесt 1.8ТDСІ, шасі № WFOJXXTTPJ8C28096, реєстраційний номер №АА5391 НР; -Ford Тоurneo Соnnekt 1.8ТDСІ, шасі №WFOJXXTTPJ7Р46667, реєстраційний № АА5392НР; -Skoda Superb Classic 1,8 МТ, шасі №ТМВDL23UX8B301667, реєстраційний №АА9618НР; -Skoda Octavia А5 Liftback Ambiente 1,6, шасі №ТМВСА41Z88В157371, реєстраційний №АА9617НР.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингоодержувачу забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Зі змісту зазначених норм слідує, що права лізингоодержувача (ПАТ "Рівнеазот") на предмет лізингу (чотири автомобілі) захищаються законом на рівні всіх прав власника. Тобто, ПАТ "Рівнеазот" має такі самі права на предмет лізингу, як і ТОВ "Євро Лізинг".

Згідно ст. 578 ЦК України, майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Отже, предмет лізингу може бути переданий в заставу лише за згодою ПАТ "Рівнеазот".

Згідно п.7.10. договору фінансового лізингу, лізингоодержувач гарантує, що в разі якщо лізингодавець не може виконувати своїх зобов'язань перед банком, або іншою установою, що фінансує, і до банку перейде право розпорядження заставленими транспортними засобами, то лізингоодержувач продовжить орендувати ці транспортні засоби у банка або іншої компанії (лізингодавця), призначеної цим банком, якщо умови лізингу не зміняться. За вимогою банку, що фінансує, лізингоодержувач має підписати лист повідомлення і підтвердження застави.

01.07.2008р. між ВАТ Рівнеазот" та ТОВ "Євро Лізинг" підписано листи повідомлення та підтвердження застави, про те, що відповідно до договору застави № 101-СВ/РR від 31.03.2008р. ТОВ "Євро Лізинг" здійснило заставу прав за договором фінансового лізингу № 880 в частині планів лізингу на користь ТОВ "УніКредит Банк" (Заставодержатель).

Тобто, заставою забезпечено не автомобілі (предмет лізингу), передані ПАТ "Рівнеазот" згідно договору фінансового лізингу, а лізингові платежі за автомобілі.

Наведене було предметом судового дослідження по справі № 924/894/14, тому відповідно до ст. 35 ГПК України не потребує повторного дослідження.

Водночас, передача предмету лізингу в заставу будь-якому банку, в тому числі ПАТ "УкрСиббанк", ні умовами договору фінансового лізингу ні договору застави № 101-СВ/РR від 31.03.2008р. не передбачена. Про будь-які застереження позивач - ПАТ "Рівнеазот" повідомлений не був.

Таким чином, укладання договору застави зокрема його додаткової угоди в частині передачі чотирьох транспортних засобів в заставу без згоди ПАТ "Рівнеазот", суперечить вимогам ст. 9 Закону України "Про фінансовий лізинг" та ст. 578 ЦК України. В зв'язку з чим позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Господарський суд заслухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши в сукупності прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню за таких обставин.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. „Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам на підставі чинного законодавства і не зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

В силу припису ст.204 ЦК України правомірність правочину резюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним в судовому порядку за позовом однієї із сторін цього правочину або іншої заінтересованої особи, що заперечують його дійсність на підставах, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 334 Цивільного кодексу України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, за своєю правовою природою укладений між сторонами 01.07.2008 року договір № 880 є договором фінансового лізингу, а тому правове регулювання спірних правовідносин здійснюється в т.ч. положеннями § 1 глави 58 Цивільного кодексу України, ст. 292 Господарського кодексу України та Закону України "Про фінансовий лізинг".

Разом з тим на дату укладення договору застави - 04.07.2008р. в додатку № 1 до договору застави зазначалося лише чотири автомобіля, а автомобілі ПАТ "Рівнеазот" в переліку на той час були відсутні.

Водночас 24 лютого 2011 року між відповідачами укладено додаткову угоду № 27 до договору застави, згідно якої додаток № 1 (перелік транспортних засобів, які передані в заставу) викладено в новій редакції. В даний додаток уже включено чотири транспортні засоби ПАТ "Рівнеазот".

Відповідно до п. 4.2. договору застави, договір укладається з реєстрацією обтяжень в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Згідно ч. 6 п. 2 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.10.2010р. № 2435VІ, у Закон України "Про заставу" внесено зміни: частину другу статті 13 викладено в такій редакції: "У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів".

Частиною 3 ст. 5 ЦК України встановлено, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Зі змісту зазначеної норми слідує, що з моменту внесення відповідних змін в Закон України "Про заставу" договір застави транспортних засобів та додаткова угода повинні нотаріально посвідчуватися.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір який не укладено).

В зв'язку з наведеним суду належить встановити чи є спорюваний правочин вчиненим та з якого часу. Проте визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону.

Разом з тим, зазначені норми ЦК визначають лише загальні умови недійсності правочину, але, за наявності спеціальних норм закону, умови недійсності правочину визначаються цими спеціальними нормами. (аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 22.01.2013р. по справі №5011-37/9102-2012).

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про заставу", недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України.

Статтею 217 ЦК України встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Таким чином, договір застави, зокрема його додаткова угода № 27 в частині передачі чотирьох транспортних засобів ПАТ "Рівнеазот" в заставу, суперечать вимогам ст. 9 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст. 578 ЦК України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про заставу", то в цій частині додаткова угода № 27 до договору застави має бути визнано судом недійсна на підставі ч.1 ст. 203 ч.1 ст. 215 ЦК України та ст. 14 Закону України "Про заставу".

Крім того укладаючи додаткову угоду сторони фактично змінили предмет договору та його суму, що по суті є новим договором, де чинним на час внесення таких змін законодавством передбачена нотаріальна форма посвідчення такої угоди.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідачі належними та допустимими доказами не спростували позовні вимоги, господарський суд дійшов висновку, що позов підтверджений належними та допустимими доказами і підлягає задоволенню.

Щодо заяви другого відповідача - АТ „Укрсиббанк" про накладення арешту на майно відповідно до наведеного переліку дійшов до висновку про відмову в її задоволені враховуючи таке.

Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 02.10.2012 року № 54-05-VI (набрав чинності 04.11.2012 року) Цивільний кодекс України доповнено новою статтею 1057-1, яка визначає правові наслідки недійсності кредитного договору.

Відповідно до частини 1 цієї статті у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою ст. 216 ЦК України та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Тобто застосування приписів частини 5 ст. 1057-1 ЦК України та в цілому всієї статті є наслідком недійсності саме кредитного договору, оскільки договір застави є засобом забезпечення виконання основного зобов'язання - кредитного договору.

В даному випадку така заява відповідача не може бути задоволена, оскільки предметом спору у справі №924/421/15 не є визнання недійсним кредитного договору чи його виконання, а визнання недійсним договору застави, зокрема її додаткової угоди в частині передачі чотирьох транспортних засобів, які були передані лізінгодавцем установі банку в якості забезпечення виконання кредитного договору, укладеної понад три роки після укладення договору застави.

Так, укладенням цієї додаткової угоди сторони за договором змінили предмет та суму договору, що по суті є укладенням нової угоди, а відтак відповідно до чинного законодавства на час її укладення мала бути дотримана нотаріальна форма угоди.

Крім того, предметом спору є визнання недійсним договору застави в частині передачі чотирьох транспортних засобів, тоді як відповідач просить суд, в разі задоволення позову, накласти арешт загалом на 101 одиницю транспортних засобів.

У зв'язку із задоволенням позову відповідно до вимог ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати по справі покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст.1, 2, 45, 12, 13, 33, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір застави №132065 від 04.07.2008р., укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг" м.Хмельницький та публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк" м.Київ, зокрема її додаткову угоду №27 від 24 лютого 2011р. в частині передачі в заставу чотирьох транспортних засобів ПАТ "Рівнеазот": -Ford Тоurneo Соnnесt 1.8ТDСІ, шасі № WFOJXXTTPJ8C28096, реєстраційний номер №АА5391 НР; - Ford Тоurneo Соnnekt 1.8ТDСІ, шасі №WFOJXXTTPJ7Р46667, реєстраційний № АА5392НР; - Skoda Superb Classic 1,8 МТ, шасі №ТМВDL23UX8B301667, реєстраційний №АА9618НР; - Skoda Octavia А5 Liftback Ambiente 1,6, шасі №ТМВСА41Z88В157371, реєстраційний №АА9617НР.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг" м.Хмельницький, вул.Проскурівська, 23/1, кв. 2, ) на користь публічного акціонерного товариства „Рівнеазот" (33017, м.Рівне-17, ) - 609,00 грн. (шістсот дев'ять гривень) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" (м.Київ, вул.Андріївська, 2/12 ) на користь публічного акціонерного товариства „Рівнеазот" (33017, м.Рівне-17, ) - 609,00 грн. (шістсот дев'ять гривень) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Повний текст рішення відповідно до ст. 85 ГПК України виготовлено та підписано суддею 08 червня 2015 року

Суддя Д.І. Радченя

Віддрук. 4 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу, надати

3 - відповідачу.ТОВ "Євро Лізинг" м.Хмельницький, вул.Проскурівська, 23/1.

4 -відповідачу ПАТ "УкрСиббанк" м.Київ, вул.Андріївська, 2/12.