КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Справа№ 911/221/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Хрипуна О.О.

Корсакової Г.В.

За участю представників сторін:

Від позивача : не з'явився;

Від відповідача -1 : не з'явився;

Від відповідача-2 - Гордієнко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека-Магнолія" на рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2015 у справі № 911/221/15 (суддя: В.М. Бабкіна )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека-Магнолія"

до 1. Приватного акціонерного товариства "Альба Україна"

2. Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

про визнання недійсним договору відступлення права вимоги

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.03.2015 у справі № 911/221/15, повний текст якого складено 30.03.2015, в задоволені позову ТОВ "Аптека-Магнолія" до ПрАТ "Альба Україна, ПАТ "Банк "Київська Русь" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, а також враховуючи недоведеність позивачем факту порушення відповідачами суб'єктивного матеріального права або законного інтересу позивача, пред'явлені до відповідачів вимоги про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014 є недоведеними, безпідставними та необґрунтованими, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2015 у справі № 911/221/15 - скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при вирішенні спору не було враховано, що договір відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014 р., який укладений між ПрАТ "Альба Україна" та ПАТ "Банк "Київська Русь" суперечить чинному законодавству України, а також порушує права та законні інтереси позивача, оскільки заміна сторони за вищевказаним договором не погоджена, а виконання має бути здійснено на користь ПрАТ "Альба Україна", як визначено умовами договору купівлі - продажу № 115 від 04.01.2010. Окрім того, позивач вважає, що спірний договір не направлений на реальне настання наслідків, визначених ним, у зв'язку з чим позивач просить суд визнати недійсним договір відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014.

Відповідно до автоматичного розподілу, апеляційну скаргу скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека-Магнолія" на рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2015 у справі № 911/221/15 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Станіку С.Р., для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Хрипун О.О., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека-Магнолія" на рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2015 у справі № 911/221/15 прийнято до провадження та порушено апеляційне провадження, розгляд справи за апеляційною скаргою призначено на 27.05.2015.

В судовому засіданні 27.05.2015 представник відповідача-2 проти доводів апеляційної скарги заперечував, із врахуванням поданого через канцелярію Київського апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу, в якому Публічне акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" зазначило, що спірний договір містить усі істотні умови, характерні для договорів про відступлення права вимоги, а тому підстави для настання недійсності договору № 70505-20/14-7 від 05.06.2014 в порядку ст. 215 Цивільного кодексу України - відсутні. Серед іншого, відповідач-2, посилаючись на ст.ст. 512, 514, 516 Цивільного кодексу України зазначив, що відступлення права вимоги здійснюється без згоди боржника, оскільки не погіршує становище останнього та не зачіпає його інтересів. Враховуючи наведене, представник відповідача-2 зазначив, що рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування - відсутні.

Апелянт та відповідач-1 в судове засідання 27.05.2015 представників не направили, через канцелярію суду заяв та клопотань не подавали. Про розгляд справи були повідомлені належним чином за адресою свого місцезнаходження.

Суд апеляційної інстанції враховує і те, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"); порядок доступу судів загальної юрисдикції до відомостей названого реєстру визначено відповідним Положенням, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2013 N 1556/5 (з подальшими змінами).

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, за відсутності представників апелянта та відповідача-1, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 05.06.2014 між Приватним акціонерним товариством "Альба Україна" (первісний кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги № 70505-20/14-7, відповідно до п. 1.1 якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває (купує) за 1 073 378,89 грн. у порядку та на умовах, визначених вказаним договором, право вимоги за зобов'язаннями ТОВ "Аптека - Магнолія" у сумі 1 073 378,89 грн., що випливає з договору купівлі-продажу № 115 від 04.01.2010 р. (договір купівлі-продажу), укладеного між боржником та первісним кредитором, в цілому далі по тексту - основне зобов'язання.

Згідно з пп. 1.1.1 п. 1.1 договору відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014, право вимоги первісного кредитора за зобов'язаннями боржника на суму, зазначену у п. 1.1 цього договору, що випливає з договору купівлі-продажу, підтверджується випискою з балансового рахунку боржника (довідка № 2003а від 04.06.2014 р.).

Відповідно до пп. 1.1.3 п. 1.1 договору відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014, первісний кредитор підтверджує, що документи складені ним або за його участю, надані новому кредитору для виконання та/або у зв'язку з умовами вказаного договору, є повними, виключно правдивими та підтверджують дійсність права вимоги, що відступається за цим договором; договір купівлі-продажу наданий з усіма його невід'ємними частинами, додатками/додатковими угодами до нього та, відповідно, не містить заборони/обмеження на відступлення права вимоги новому кредитору з боку боржника.

Згідно п. 2.1 договору відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014, новий кредитор зобов'язаний сплати ціну за відступлене (продане) право вимоги в порядку, визначеному даним договором, яка вказана у п. 1.1 договору в повному обсязі на користь первісного кредитора не пізніше наступного дня настання будь-якого з перелічених випадків: після зарахування (перерахування) в повному обсязі всіх грошових коштів боржником за договором купівлі-продажу, право вимоги за яким відступлено новому кредитору на рахунок нового кредитора; після передачі новому кредитору підписаних та належним чином оформлених та завірених, у формі, яка задовольняє нового кредитора: оригіналу акту звірки взаєморозрахунків за договором купівлі-продажу між боржником та первісним кредитором, що підтверджує наявність заборгованості боржника за договором купівлі-продажу на всю суму, права вимоги на яку відступаються за цим договором; оригіналів видаткових накладних, специфікацій, інших документів, що підтверджують наявність заборгованості боржника за договором купівлі-продажу на всю суму, права вимоги на яку здійснюється відступлення прав за договором; після зарахування частини грошових коштів боржником за договором купівлі-продажу на рахунок нового кредитора та передачі підписаних та належним чином оформлених та завірених у формі, яка задовольняє нового кредитора: оригіналу акту звірки взаєморозрахунків за договором купівлі-продажу; оригіналів видаткових накладних, специфікацій, інших документів за договором купівлі-продажу, що будуть підтверджувати наявність боргу боржника в сумі, що дорівнюватиме сумі залишку, яка підлягає подальшій сплаті боржником за договором купівлі-продажу.

Пунктом 3.1 договору відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014 встановлено, що новий кредитор набуває (купує) права вимоги, що відступається (продається) за цим договором, після підписання сторонами договору.

Відповідно до п. 3.2 договору відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014, виконання грошових зобов'язань за вказаним договором може здійснюватись в грошових коштах або шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог (за вибором нового кредитора).

Згідно з пп. 4.1.1 п. 4.1 договору відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014, до обов'язків нового кредитора віднесено сплату ціни права вимоги шляхом перерахування коштів на рахунок первісного кредитора або шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог.

Відповідно до пп.пп. 4.2.1, 4.2.2 п. 4.2 договору відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014, до обов'язків первісного кредитора, зокрема, віднесені: передача в день укладення вказаного договору новому кредитору за актом приймання передачі договору купівлі-продажу із всіма його невід'ємними частинами/додатками/ додатковими угодами; передача у строк до 01.07.2014 р. новому кредитору: акту звірки взаєморозрахунків між боржником та первісним кредитором; видаткових накладних, специфікацій, інших документів, що підтверджують наявність заборгованості боржника за договором купівлі-продажу на всю суму, права вимоги на яку здійснюється відступлення прав за цим договором.

Пунктом 6.1. договору відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014 встановлено, що

договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до п. 7.2 договору відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014, крім права вимоги, новий кредитор набуває право на стягнення з боржника неустойки/штрафних санкцій і збитків, заподіяних невиконанням або неналежним виконанням ним зобов'язань за договором купівлі-продажу.

05.06.2014, на виконання умов договору відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014, Приватним акціонерним товариством "Альба Україна" було складено довідку № 2003а, відповідно до якої відповідачем-1 було підтверджено наявність у власності ПрАТ "Альба Україна" станом на 05.06.2014 майнових вимог, зокрема, за договором купівлі продажу № 115 від 04.01.2010, в сумі 1 073 378,89 грн.

Крім того, 25.06.2014 на адресу ТОВ "Аптека - Магнолія" було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу № 115 від 04.01.2010 на загальну суму 1 073 378,89 грн.

Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю "Аптека-Магнолія" вважає, що договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу № 115 від 04.01.2010 не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки укладений з порушенням прав та законних інтересів позивача, а саме без надання останнім згоди на його укладення; не містить всіх істотних умов господарського договору, без підтвердження суми, що відступається, належними первинними документами; договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, у зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Аптека-Магнолія" звернулося до суду про визнання договору відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014 недійсним.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Отже, договір про відступлення права вимоги, як і будь-який інший правочин, має відповідати встановленим чинним законодавством вимогам.

Згідно зі ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Зокрема, в силу ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другої ст. 516 Цивільного кодексу України, встановлено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Крім того, відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Водночас, статтею 518 Цивільного кодексу України визначено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Отже, приписами статті 516 Цивільного кодексу України визначене загальне правило, в силу якого на заміну кредитора у зобов'язанні згода боржника не потрібна, однак, встановлюється і виняток з відповідного правила - така заміна неможлива без згоди кредитора у випадках, встановлених законом.

Крім того, проаналізувавши зміст статті 516 Цивільного кодексу України колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що конструкція зазначеної норми дозволяє зробити висновок, що загальне правило щодо заміни кредитора без згоди боржника може бути змінено за волевиявленням сторін, оскільки вона визначає, що інше правило може бути встановлено у договорі, зокрема, такому, в силу якого виникає зобов'язання, в якому здійснюється заміна, що відповідає загальним принципам цивільного та господарського законодавства.

Разом з тим, ані умови договору купівлі-продажу № 115 від 04.01.2010, ані приписи чинного законодавства України не містять заборони на заміну кредитора у зобов'язаннях, які виникають за умовами договору купівлі-продажу № 115 від 04.01.2010, укладеного між ПрАТ "Альба Україна" та ТОВ "Аптека - Магнолія", право вимоги виконання зобов'язання за яким відповідно до договору відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014 було передано ПАТ "Банк "Київська Русь".

Так, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника в обґрунтування підстав скасування судового рішення про те, що однією із підстав для визнання недійсним оскаржуваного договору є заміна сторони за договором купівлі-продажу № 115 від 04.01.2010 без погодження з боржником, як безпідставні та необґрунтовані.

Щодо доводів скаржника в обґрунтування підстав скасування судового рішення про те, що при укладанні договору відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014 в супереч ст. 513 Цивільного кодексу України не було дотримано форми правочину на підставі якого виникло зобов'язання, колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши форми договору купівлі-продажу № 115 від 04.01.2010 та договору відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014, погоджується з судом першої інстанції про те, що оскаржуваний договір був укладений у письмовій формі, як і договір купівлі-продажу № 115 від 04.01.2010, право вимоги за яким передається новому кредиторові, а тому посилання позивача на недотримання форми договору про відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014 є безпідставними та необґрунтованими.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що апелянт безпідставно вважає повідомлення про зміну кредитора у зобов'язанні формою внесення змін до договору, оскільки таке повідомлення не замінює угоду про заміну кредитора у зобов'язанні. Крім того , укладення договору про відступлення права вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014 передує направленню повідомлення, а не навпаки, а направлення повідомлення є похідним від факту укладення відповідної угоди.

Серед іншого, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом про те, що ненадання первинних документів, які засвідчують право, як і наявність заперечень боржника щодо вимог кредитора не є підставою вважати спірний договір недійсним.

Так, неподання таких документів первісним кредитором новому кредитору ніяк не порушує прав позивача, який згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК України має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні та, відповідно до ст. 518 ЦК України, має право висувати проти вимог кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, а також враховуючи недоведеність позивачем факту порушення відповідачами суб'єктивного матеріального права або законного інтересу позивача, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що пред'явлені до відповідачів вимоги про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги № 70505-20/14-7 від 05.06.2014 є недоведеними, безпідставними та необґрунтованими, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека-Магнолія" на рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2015 у справі № 911/221/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2015 у справі № 911/221/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/221/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.О. Хрипун

Г.В. Корсакова