РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015Справа №910/7594/15-г

За позовомПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕК-107"
простягнення 145 350,67 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Кирищук В.П. - юрисконсульт;
від відповідача:не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕК-107" про стягнення основного боргу у розмірі 131 383,59 грн., пені у розмірі 4 729,69 грн., 3% річних у розмірі 4 550,33 грн. та інфляційних втрат у розмірі 24 492,95 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №207 від 12.03.1995 р., в редакції додаткової угоди від 27.01.2012 р. (надалі - Договір) в частині здійснення своєчасної оплати спожитої електричної енергії, що і стало підставою для звернення позивача до суду з означеним позовом.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.03.2015 р. порушено провадження у справі №910/7594/15-г та призначено її до розгляду на 24.04.2015 р.

23.04.2015 р. до автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" від Публічного акціонерного товариства "Київенерго" надійшла заява №93/21/2486 від 20.04.2015 р., в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач, в зв'язку з частковим погашенням відповідачем основного боргу в сумі 42 403,04 грн., зменшив позовні вимоги в цій частині на вказану вище суму. Разом з тим, в решті заявлених вимог, позивач збільшив позовні вимоги та просить стягнути на його користь основний борг за спожиту електричну енергію за період з 01.04.2012 р. по 01.02.2015 р. у розмірі 88 980,55 грн., пеню у розмірі 5 536,96 грн., 3% річних у розмірі 5 187,45 грн. та інфляційні втрати у розмірі 45 645,71 грн.

Наразі, має місце нова ціна позову виходячи з якої й вирішується судовий спір.

Враховуючи неявку представника відповідача в судове засідання 24.04.2015 р., з метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, ухвалою суду від 24.04.2015 р. відкладено розгляд справи на 20.05.2015 р.

В судове засідання призначене на 20.05.2015 р. представник відповідача вдруге не з'явився, хоча про дату та час його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення №693 від 30.04.2015 р.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖЕК-107" будучи завчасно обізнаним про дату та час розгляду справи мало достатньо часу на підготування письмових пояснень по суті спору, або заперечень на позовну заяву (у разі їх наявності). Проте, відповідач наданими йому правами не скористався.

В судовому засіданні 20.05.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи, 12.03.1995 р. між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЖЕК-107" було укладено Договір на використання електричної енергії №207, о/р 320207 (надалі - "Договір").

27.01.2012 р. між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЖЕК-107" (Споживач), з метою приведення взаємовідносин між собою у відповідності до вимог Правил користування електричною енергією в чинній редакції згідно з абз.1 п. 1 постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 17.10.2005 р. №910 "Про внесення змін до Правил користування електричною енергією" (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18.11.2005 р. №1399/11679) було укладено Додаткову угоду №1, якою Договір викладено в новій редакції, згідно з додатком 1 до цієї угоди.

Відповідно до п. 1 Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об'єктами споживача згідно з умовами цього Договору та додатків до Договору, що є його невід'ємною частиною, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатків до Договору, що є його невід'ємною частиною.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що Постачальник зобов'язаний поставити Споживачу електроенергію як різновид товару:

- в обсягах, визначених відповідаю до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього Договору (додаток "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу");

- згідно з категорією струмоприймачів Споживача відповідно до правил улаштування електроустановок (ПУЕ) чинної редакції та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених Додатком "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін";

- з дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами.

Відповідно до п. 2.3 Договору Споживач зобов'язується дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 цього Договору та режиму роботи електроустановок відповідно до Додатків "Перелік об'єктів Споживача" та "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу".

За умовами додатку 2 до Договору Споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період за фактичними показаннями обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком.

Відповідно до п. 2.2 Додатку 2 до Договору оплата рахунків за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплата рахунків за перетікання реактивної електроенергії та інших платежів згідно з умовами цього договору здійснюється на підставі виставлених Постачальником рахунків протягом 5 операційних днів з дня їх отримання.

Споживач протягом 30 календарних днів з дати отримання рахунка Постачальника здійснює повну оплату вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення Споживач Правил користування електричної енергії (ПКЕЕ).

Згідно з п. 3 Додатку 2 до Договору Споживач зобов'язаний вносити плату за споживання електричної енергії виключно коштами.

На поточний рахунок із спеціальним режимом використання перераховують:

- кошти за спожиту активну електричну енергію;

- кошти за спожиту активну електричну енергію, які будуть надходити за визнаною претензією або рішенням суду;

- двократну вартість різниці між фактично спожитою та договірною величиною електричної енергії за розрахунковий період у разі споживання електричної енергії понад договірну величину;

- двократну вартість різниці між найбільшою величиною потужності, зафіксованою протягом розрахункового періоду, та договірною величиною потужності у разі перевищення договірної величини потужності.

Відповідно до п. 5 Додатку 2 до Договору за даними акта про використану електричну енергію та з урахуванням розрахункової величини втрат визначається обсяг фактично спожитої активної електроенергії та перетікання реактивної електроенергії. Цей обсяг сторони фіксують в Акті про приймання - передавання товарної продукції, Акті надання послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, два примірники яких Постачальник надає Споживачу. Останній має повернути погодженими по одному примірнику зазначених документів в наступному розрахунковому періоді.

Обсяги електричної енергії, що підлягають сплаті Споживачем за звітний розрахунковий період визначаються з урахуваннями вимог п. 4.1.1-4.1.7 цього додатка та підтверджуються актом про використану електричну енергію за формою, що відображена у додатку до цього договору, який споживач надає Постачальнику протягом доби після закінчення розрахункового періоду (п. 4.3 Додатку №2).

За приписами ч.ч. 6, 7 Додатку 2 до Договору перевищення договірної величини споживання електричної енергії визначається за результатами підсумків розрахункового періоду на підставі підтвердженого сторонами додатка "Акт про використану електричну енергію". Протягом наступних календарних місяців Споживач отримує у Постачальника рахунок на оплату двократної вартості перевищення. Вартість перевищення споживання електричної енергії понад договірну величину має бути оплачена до дати, зазначеної у платіжному повідомленні, і не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунка. У разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунковий період Споживачем, який розраховується за тарифами, диференційованими за періодами часу, Споживач за обсягом перевищення сплачує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника підвищену (згідно із ст. 26 Закону України "Про електроенергетику") вартість різниці між фактично спожитим та договірним обсягами електричної енергії за середньозваженим тарифом.

Як зазначає позивач, відповідач свої зобов'язання за Договором, в редакції Додаткової угоди від 27.01.2012 р. належним чином не виконав, внаслідок чого за період з 01.04.2014 р. по 01.02.2015 р. виникла заборгованість за використану електричну енергію, яка станом на 01.04.2015 р. становить 88 980,55 грн., що підтверджується звітами про спожиту електричну енергію за спірний період, рахунками, рахунками-розшифрівками за спірний період, актами прийняття-передавання товарної продукції, а також довідкою про надходження коштів в погашення боргу за спожиту електричну енергію.

Дослідивши зміст вказаного вище правочину, суд дійшов до висновку, що даний Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень ч. 6. та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за Договором, в редакції додатку №1 від 27.01.2012 р. за період з 01.04.2012 р. по 01.02.2015 р., яка становить 88 980,55 грн. (з урахуванням заяви позивача №93/21/2486 від 20.04.2015 р.), належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені в сумі 5 536,96 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 4.2.1 Договору, в редакції додаткової угоди №2 від 27.01.2012 р. за внесення платежів, передбачених п. 2.3.3 - 23.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше розміру штрафних санкцій згідно з Господарським кодексом України.

Наразі, з представленого позивачем розрахунку слідує, що Публічним акціонерним товариством "Київенерго" розраховано пеню з жовтня 2014 р. по березень 2015 р.

Здійснивши перевірку нарахування позивачем заявленої до стягнення пені судом встановлено, що розмір пені відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та Договору і є арифметично вірними, а тому вказана вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 5 536,96 грн. підлягає задоволенню.

Що стосується решти вимог, господарський суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010 р.).

З представленого позивачем розрахунку слідує, що останній проводить нараховування 3% річних та інфляційних втрат з червня 2012 р. по березень 2015 р., в тому числі включаючи від'ємні значення інфляційної складової суми боргу.

За результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення процентів річних та інфляційних нарахувань судом встановлено, що розмір процентів річних та інфляційних нарахувань відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства і є арифметично вірними, а тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів річних в сумі 5 187,45 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 45 645,71 грн. підлягають задоволенню.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Разом з тим, судовий збір в сумі 746,99 грн. підлягає поверненню позивачу на підставі ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕК-107" (03191, м. Київ, вул. Василя Касіяна, буд. 8; ідентифікаційний код 21687515) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5; ідентифікаційний код 00131305) основний борг за спожиту електричну енергію за період з 01.04.2012 р. по 01.02.2015 р. у розмірі 88 980 (вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят) грн. 55 коп., пеню у розмірі 5 536 (п'ять тисяч п'ятсот тридцять шість) грн. 96 коп., 3% річних у розмірі 5 187 (п'ять тисяч сто вісімдесят одну) грн. 45 коп., інфляційні втрати у розмірі 45 645 (сорок п'ять тисяч шістсот сорок п'ять) грн. 71 коп. та судовий збір у розмірі 2 907 (дві тисячі дев'ятсот сім) грн. 01 коп. Видати наказ.

3. Повернути Публічному акціонерному товариству "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5; ідентифікаційний код 00131305) з Державного бюджету України 746 (сімсот сорок шість) грн. 99 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 26.05.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко