РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015Справа №910/25585/14
За позовом Дочірнього підприємства «Межиріцький вітамінний завод» Державної акціонерної компанії «Укрмедпром»

до Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство охорони здоров'я України, Державна акціонерна компанія «Укрмедпром»

про визнання недійсним договору позики.

Головуючий суддя - Сташків Р.Б.,

Судді: Літвінова М.Є.,

Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача - Дюговський О.С. (представник за довіреністю);

від відповідача - Черняк Т.М. (представник за довіреністю);

від третіх осіб: 1) не з'явилися; 2) Дюговський О.С. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Дочірнього підприємства «Межиріцький вітамінний завод» Державної акціонерної компанії «Укрмедпром» (далі - Позивач) до Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» (далі - Відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерства охорони здоров'я України та Державної акціонерної компанії «Укрмедпром», про визнання недійсним Договору позики № 29-110-01 від 23.07.2013, як такого, що вчинений з перевищенням повноважень, порушенням норм чинного законодавства, та не схвалений сторонами.

Третя особа-2 по суті спору заперечень проти позову не висунула.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи, що обидва підписанти договору діяли у межах наданих ним повноважень, норми закону порушені при укладенні договору не були, докази відмови уповноваженого органу у погодженні договору відсутні, та натомість, матеріали справи містять докази схвалення договору обома сторонами, як юридичними особами.

У судове засідання, призначене на 03.06.2015 представники Третьої особи-1 не з'являлися, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Третьої особи-1 про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення, оскільки ухвала суду була надіслана на адресу місцезнаходження Третьої особи-1 згідно відомостей з ЄДРЮО та ФОП, та отримана Третьою особою-1 25.05.2015, що вбачається зі зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суд приймає до уваги, що явка представників сторін у судове засідання 03.06.2015 обов'язковою не визнавалась. Сторони і треті особи також не були позбавлені права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) надати, якщо вважали за потрібне, будь-які додаткові пояснення та/або докази заздалегідь до судового засідання в письмовому вигляді через канцелярію суду, направити поштою, кур'єром тощо.

Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні. Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи-2, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом спору є дійсність укладеного між Позивачем, як позичальником, та Відповідачем, як позикодавцем Договору № 29-110-01 від 23.07.2013 про надання позики в розмірі 4500000 грн. з поверненням згідно договірного. Факт надання та отримання позики, а також її неповернення в строк не заперечується сторонами, та підтверджується залученою до справи копіює платіжного доручення і також рішенням від 11.11.2014 господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/3234/14, тому за приписами ст. 35 ГПК України не потребує повторного доведення.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про акціонерні товариства» (тут і надалі законодавство наводиться в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради.

Як убачається з чинної на час укладення Договору редакції Статуту Відповідача, попереднє погодження даної угоди Наглядовою радою Відповідача або ж Загальними зборами його акціонерів не вимагалося (розділ 13.8 Статуту), оскільки до компетенції Правління, крім інших повноважень, належить прийняття рішення про укладення Товариством договорів застави, поруки, дарування, надання Товариством позик, гарантій, безповоротної фінансової допомоги, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством України та Статутом.

Функції правління виконує Голова правління Відповідача одноосібно, при цьому відповідно до п. 13.17.1 Статуту він діє від імені Відповідача без довіреності і представляє Товариство перед всіма органами державної влади та органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами, а також вчиняє/укладає (підписує) договори та інші правочини від імені Відповідача, з урахуванням обмежень, встановлених Статутом та чинним законодавством України.

Статутом Відповідача також передбачено, що Голова правління приймає рішення про вчинення значного правочину у випадках, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом значного правочину, становить до 10 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Товариства.

Оскільки згідно даних фінансової звітності Відповідача за 2012 рік вартість активів становила 159550000 грн., то при укладенні оспорюваного Договору про надання позики в сумі 4500000 грн. строком на 1 рік Голова правління Відповідача діяв на підставі Статуту, та в межах повноважень, визначених вказаним Статутом, тому посилання Позивача на перевищення з боку Відповідача повноважень не відповідають дійсності.

Також не знайшли свого доказового та нормативного обґрунтування твердження Відповідача щодо неналежності повноважень директора Позивача на підписання Договору.

Відповідно до змісту розділу 8 Статуту Позивача, у чинної на час укладення Договору редакції Статуту, управління підприємством Позивача здійснюється його директором, який підзвітний уповноваженим органам управління. Директор самостійно вирішує питання діяльності підприємства (за винятком тих, що віднесені до компетенції уповноважених органів управління) і діє без довіреності від імені підприємства представляючи його інтереси у відносинах з юридичними особами при укладенні договорів.

МОЗ України, відповідно до п. 9.1 Статуту Позивача, як уповноважений орган управління Позивача, погоджує договори про спільну діяльність, договори комісій, інвестиційні договори, кредитні договори, договори застави, за якими використовується нерухоме майно, що перебуває у його повному господарському віданні та інші договори, що регламентують використання земельної ділянки та/або нерухомого майна Підприємства, доручення та управління майном, зміни до них, та контролює виконання умов цих договорів.

Отже, Статут Позивача містив обмеження щодо укладення без згоди МОЗ України кредитних договорів, а не договорів позики, до яких відноситься спірний договір. При цьому всупереч твердженням Позивача, суд зазначає, що дані договори не є тотожними (статті 1046 та 1054 ЦК України), тому обмеження в Статуті щодо кредитних договорів, на договори позики не поширюються.

Дійсно, ч. 4 ст. 67 ГК України вказує, що державні підприємства, у статутному капіталі яких державі належить 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв), здійснюють залучення внутрішніх короткострокових (до одного року) кредитів (позик), надають гарантії або є поручителями за такими зобов'язаннями - за погодженням з органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю. Порядок таких погоджень встановлений Кабінетом Міністрів України.

Суд приймає до уваги, що у матеріалах справи наявний лист ДАК «Укрмедпром» адресований МОЗ України, яким ДАК «Укрмедпром» підтверджує необхідність та просить розглянути питання отримання позики Позивачем, та до даного листа додано лист з додатками самого Позивача про отримання ним погодження згідно вказаного Порядку, затвердженого Постановою KMУ № 809 від 15.06.2011, на залучення коштів у вигляді позики, і також додано копію протоколів річних загальних зборів акціонерів Відповідача.

При цьому, всупереч встановленому вказаним Порядком процедури та строків розгляду запитів на погодження отримання позик, МОЗ України (Третя особа-1) не надав суду доказів відмови по вказаному зверненню, і таких доказів не надав також Позивач. Приймаючи до уваги, що вказаним Порядком не передбачено процедури залишення звернень без розгляду або відкладення їх розгляду, та враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів відмови, суд визнає необґрунтованим твердження Позивача, щодо відмови МОЗ України у наданні згоди на укладення оспорюваного Договору.

Натомість суд приймає до уваги, що МОЗ України було затверджено Статут Позивача 27.05.2013, тобто вже в період дії «Порядку погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами, у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями», затвердженого Постановою KMУ № 809 від 15.06.2011, тобто фактично погоджено умови Статуту щодо надання повноважень директору підприємства Позивача укладати договори позики без попереднього погодження уповноваженим органом управління.

Посилання Позивача, щодо недотримання Відповідачем порядку укладення Договору з заінтересованою особою судом також відхиляється, оскільки виходячи з положень ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства» у Відповідача, як юридичної особи, не було заінтересованості щодо укладення Договору, так як Голова правління Відповідача, яка укладала Договір, не являється заінтересованою у вчиненні оспорюваного правочину особою - вона не відповідає жодній із чотирьох встановлених вказаною статтею Закону ознак.

Окрім того, відповідно до ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Суд зауважує, що обома сторонами Договору, як юридичними особами (а не самими представниками - підписантами Договору) було вчинено конклюдентні дії, які свідчать про схвалення оспорюваного правочину, а саме, підприємством Відповідача було надано підприємству Позивача кошти в розмірі обумовленої позики, а Позивачем натомість, як господарюючим суб'єктом дані грошові кошти були без заперечень зараховані на рахунок підприємства, та в добровільному порядку Відповідачу не повертались, що підтверджується рішенням від 11.11.2014 господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/3234/14, тому за приписами ст. 35 ГПК України не потребує повторного доведення.

Отже, Договір отримав наступне схвалення сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як обгрунтвоано вище судом, недодержання при вчиненні оспорюваного Договору вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України не доведено Позивачем перед судом належними засобами доказування, натомість доведено подальше його схвалення за ст. 241 ЦК України, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог із наведених Позивачем обґрунтувань позову, та в задоволенні позову відмовляє.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на Позивача.

Керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.06.2015

Головуючий суддя Р.Б. Сташків

Суддя М.Є. Літвінова

Суддя К.В. Полякова