РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2015 р. Справа № 918/117/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Павлюк І.Ю.

судді Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Романчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" на рішення господарського суду Рівненської області від 17.03.15р. у справі № 918/117/15 (суддя Горплюк А.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич", Рівненська обл., смт. Млинів

до товариства з обмеженою відповідальністю "Прод Майстер", м. Рівне

про розірвання договору поставки, стягнення заборгованості та відшкодування збитків

за участю представників сторін:

позивача - Овчаров А.В., представник за довіреністю від 26.05.2014р.;

відповідача - Бляшин М.С., представник за довіреністю від 16.03.2015р.;

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 21.04.2015р. до 19.05.2015р. та з 19.05.2015 по 28.05.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Терлич" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Прод Майстер" про стягнення заборгованості в сумі 275 062 грн. 83 коп. за договором поставки товару під приватною торговою маркою покупця №309МК від 14.10.2011р.; розірвання договору поставки товару під приватною торговою маркою продавця №309МК від 14.10.2011р. та стягнення збитків в сумі 630 558 грн. 80 коп.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 17.03.15р. у справі № 918/117/15 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за поставлений товар місцевий господарський суд зазначив, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б могли підтвердити факт поставки товару, а саме: заявок на товар, товарно-транспортних накладних на вантаж (шляхові листи), довіреностей на отримання матеріальних цінностей, належним чином оформлених видаткових накладних. При цьому, оскільки відсутні докази виникнення зобов'язання відповідача перед позивачем з оплати 275 062 грн. 83 коп. боргу відсутні підстави для розірвання договору поставки товару під приватною торговою маркою покупця №309МК від 14.10.2011р. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 630 558 грн. 80 коп. у зв'язку з відсутністю факту заподіяння збитків відповідачем позивачу у даному розмірі, його вини та причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіяними збитками, та доведеністю розміру збитків.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Рівненської області від 17.03.15р., товариство з обмеженою відповідальністю "Терлич" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права. Місцевим господарським судом не надано належної правової оцінки тому, що за період з жовтня 2012р. по лютий 2013р. ТОВ "Прод Майстер" отримавши від позивача товар так і не повернуло йому належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи (видаткові накладні). При цьому, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому, що при оформлені даних операцій поставки позивачем видано, а відповідачем отримано податкові накладні, дані операції відображено в бухгалтерському та податковому обліку сторін. Крім того, позивачем суду надано податкові декларації з податку на додану вартість за відповідні періоди з додатками та реєстрами виданих та отриманих податкових декларацій, які були оформлені по вказаних господарських операціях. До матеріалів справи було долучено відповіді Млинівської ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області від 17.01.2015 року за вих. № 76/17-10-22-01 на запит ТОВ «Терлич» від 05.01.2015 року за вих. № 4, а також від 12.03.2015 року за вих. № 226/17-10-22-01, згідно яких вбачається, що у відповідності до автоматизованої системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДФС України не має розбіжностей між податковими звітностями ТОВ «Терлич» та ТОВ "Прод Майстер" у зв'язку з поставкою товару, у зв'язку з чим факт здійснення господарських операцій між двома контрагентами підтверджується належними доказами у справі.

Скаржник вказує, що у зв'язку з тим, що відповідачем істотно порушено договір поставки в частині своєчасного виконання грошових зобов'язань щодо оплати за поставлений товар, це є підставою для розірвання такого правочину в судовому порядку.

Апелянт вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач поніс збитки в розмірі вартості упаковки та гофротари, закупленої для пакування готової продукції під приватною торговою маркою на загальну суму 630 558,80 грн., що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Прод Майстер" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу в якому заперечує доводи апеляційної скарги, вважає, що судом першої інстанції належним чином дослідженні всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку. Зокрема, вказує, що позивач не довів факт поставки товару відповідачу, не надав первинних документів, які б підтверджували замовлення та отримання відповідачем товару. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Прод Майстер" подало до суду додаткові письмові пояснення в яких відповідач зазначає, що з відповіді на повідомлення про розірвання договору №46 від 30.01.2015р. вбачається, що відповідач ще до подачі позову вказує на те, що позивачем неодноразово порушувалися умови договору поставки № 309МК, що виражалося в порушенні строку поставок, недопоставках. Також вказує відповідач, що за вказані дії було здійснено нарахування штрафних санкцій, які відповідно до приписів договору (п.2.2.) зменшують будь-яку можливу заборгованість. З огляду на те, що позивач у повідомленні про розірвання договору не зазначає за якими саме накладними виникла заборгованість і за який період, а лише в загальному називає суму, то відповідач, не вдаючись в детальний аналіз, та достовірно знаючи про величезний розмір нарахованих відповідно до приписів п.6.4 Договору № 309МК штрафних санкцій та зменшення будь-яких сум на ці санкцій, про що, позивач був повідомлений належним чином і це вказано в листі, однозначно заявляє про це відповідачу і відкидає факт наявності будь-якої заборгованості. З огляду на вказане, звертає увагу суду, на те що сам по собі факт нарахування штрафних санкцій позивачу за порушення договору має місце, а тому відповідачем було здійснено зарахування будь-яких сум належних до сплати позивачу в рахунок цих санкцій і ця обставина має бути врахована судом при вирішенні спору, навіть за умови відкидання всіх інших доводів відповідача щодо безпідставності стягнення 275062,83 грн. в якості заборгованості за поставлений товар. Як вказує відповідач, якщо не брати до уваги доводи відповідача щодо недоведеності і відсутності фактів поставки товару на суму 275062,83 грн., то сам по собі факт нарахування правомірно та за наявності підстав санкцій та відповідно залік зустрічних однорідних вимог в силу приписів ст. 601,602 ЦК України, вказує на припинення зобов'язання з оплати на цій самостійній підставі.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.04.2015р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Розпорядженням в.о. голови суду від 25.05.2015р. у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Савченка Г.І. внесено зміни до складу колегії суддів та визначено колегію судді у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., судді Павлюк І.Ю. Грязнов В.В.

Представник скаржника в судових засідання підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції, просить її задоволити рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення сторін, перевіривши юридичну оцінку обставинам справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, у відповідності до вимог ст.101 ГПК України колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Терлич" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Прод Майстер" (покупець) укладено договір поставки товару під приватною торговою маркою покупця №309МК від 14.10.2011р. (а.с. 13-15).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов'язується в порядку і строки, встановлені договором виготовити і передати макаронні вироби з твердих сортів пшениці під приватною торговою маркою покупця у власність покупцеві в асортименті та відповідно до якісних показників, які зазначені в додатку № 1 до цього договору, в кількості та за погодженою ціною, вказаною в додатку № 2 (специфікації), а останній - прийняти товар і оплатити його на умовах, визначених у цьому договорі.

Згідно п. 1.4. договору, найменування, асортимент і ціна товару, що поставляється вказуються у специфікації (додаток « 2 до даного договору), підписаній сторонами, яка є його невід'ємною частиною.

Ціна товару встановлюється відповідно до затвердженої сторонами специфікації і вказується в видаткових накладних на товар (п.1.5. договору).

Відповідно до п. 1.6 договору, загальна вартість товару, що поставляється за цим договором визначається шляхом підсумування вартості товару, зазначеної у всіх видаткових накладних, за якими було передано товар постачальником покупцю протягом строку дії цього договору, які є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктами 2.1. та 2.2. договору сторони погодили, що форма оплати вартості поставленого товару - безготівковий розрахунок, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок другої сторони чи шляхом проведення взаємозаліку грошових зобов'язань між сторонами. Оплата за товар за цим договором проводиться покупцем на умовах відстрочки платежу 30 календарних днів з моменту поставки партії товару. Поставка товару і відстрочка платежу не є комерційним кредитом.

Постачальник зобов'язаний здійснити поставку товару на базисних умовах поставки у відповідності з Правилами Інкотермс в редакції 2000 р.. Постачання товару здійснюється силами та за рахунок постачальника. СРТ, склад покупця, адреса складу: м. Рівне, вул. Млинівська, 23 (п.3.1. договору).

Згідно з п. 3.2. договору, товар поставляється партіями. Кількість, найменування, асортимент, ціна за одиницю товару, що поставляється, вказуються в товарно-транспортній накладній/видатковій накладній, складеній на підставі заявки покупця.

Відповідно до п. 3.4. договору, погодження заявки здійснюється в наступному порядку: покупець передає постачальнику заявку на поставку товару із зазначенням дати поставки партії товару, виду, найменування, асортименту, кількості товару, що поставляється з зазначенням «Private Label», під якою випускатиметься товар, по факсу або поштою рекомендованим листом.

Згідно п. 3.5. договору, постачальник зобов'язується в момент передачі товару покупцю передати останньому наступні документи:

- податкову накладну, підписану уповноваженою особою і скріпленою печаткою постачальника;

- видаткову накладну або товарно-транспортну накладну на товар, підписану уповноваженою особою і скріпленою печаткою постачальника;

- сертифікат якості (або інший документ, що підтверджує якість);

- інші документи, які вимагаються для даного виду товару чинним законодавством.

Згідно п. 3.6. договору, при ненаданні постачальником зазначених у п. 3.5. цього договору товаросупровідних документів на партію товару, поставка вважається нездійсненою до подання постачальником вищевказаних документів, які постачальник зобов'язаний надати не пізніше 2 (двох) робочих днів з дати передачі товару покупцю.

Відповідно до п. 3.8. договору, датою поставки за цим договором вважається дата передачі постачальником покупцю в місці поставки товару і необхідних товаросупровідних документів.

Пунктом 3.11. договору передбачено, що право власності на товар і ризик випадкової загибелі товару переходить від постачальника до покупця з моменту передачі товару в місці поставки, що засвідчується видатковою накладною підписаною уповноваженими представниками сторін.

Сторонами також укладено додаток №1 до договору поставки товару під приватною торговою маркою покупця №309МК від 14.10.2011р. (а.с. 16).

В матеріалах справи наявні замовлення товариства з обмеженою відповідальністю "Прод Майстер" на виготовлення макаронних виробів згідно договору №309МК від 14.10.2011р. від 02.10.2012р. від 27.11.2012р. від 11.02.2013р. (а.с. 16-18).

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі в тексті - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавcтва, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов'язанням, відповідно до ст. 509 ЦК України - є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Аналогічні правила встановлює ст.174 Господарського кодексу України (надалі в тексті - ГК України).

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1ст.655 ЦК України).

Обов'язок оплати отриманого товару закріплено і в ст.ст. 691, 692 ЦК України, які передбачають, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Колегія суддів зазначає, що між сторонами мають місце правовідносини, що склалися на підставі укладеного договору поставки товару під приватною торговою маркою покупця №309МК від 14.10.2011р.

Позивач звертаючись з позовом до суду в підтвердження позовних вимог та факту поставки товару надав суду видаткові накладні № Тр-0000361 від 24.10.2012р., № Тр-0000370 від 29.10.2012р., № Тр-0000377 від 01.11.2012р., № Тр-0000430 від 18.12.2012р., № Тр-0000008 від 10.01.2013р., № Тр-0000016 від 16.01.2013р., № Тр-0000018 від 18.01.2013р., № Тр-0000023 від 22.01.2013р., № Тр-0000028 від 29.01.2013р., № Тр-0000049 від 12.02.2013р., № Тр-0000055 від 19.02.2013р. та № Тр-0000060 від 22.02.2012р. на загальну суму 275 062 грн. 83 коп. (а.с. 19-30).

Також, позивач подав до суду податкові накладні оформлені продавцем ТОВ "Терлич", а саме: № 33 від 24.10.2012 року на суму 21526, 56 грн., № 45 від 29.10.2012 року на суму 23496, 48 грн., № 3 від 01.11.2012 року на суму 9271, 58 грн., № 29 від 18.12.2012 року на суму 33073, 92 грн., № 6 від 10.01.2013 року на суму 7874, 50 грн., № 16 від 16.01.2013 року на суму 23623, 49 грн., № 19 від 18.01.2013 року на суму 24385, 54 грн., № 25 від 22.01.2013 року на суму 38229, 40 грн., № 31 від 29.01.2013 року на суму 17107, 20 грн., № 14 від 12.02.2013 року на суму 28483, 49 грн., № 22 від 19.02.2013 року на суму 26417, 66 грн., № 27 від 22.02.2013 року на суму 38123,14 грн. (а.с. 102-113).

Крім того, позивачем надані податкові декларації з податку на додану вартість за відповідні періоди з додатками та реєстрами виданих та отриманих податкових накладних, які були оформлені по вказаних господарських операціях (а.с. 31-70).

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий господарський суд зазначив, що при передачі товару позивачем не дотримані вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки ним належним чином не оформлені первинні документи, які б зафіксували факт поставки товару. Видаткові накладні не містять будь-яких відомостей про представника покупця/відповідача і його підпису, як і жодного іншого підпису крім позивача. Крім того, матеріали справи не містять заявок на товар, товарно-транспортних накладних на вантаж (шляхові листи), довіреностей на отримання матеріальних цінностей. Позивачем не доведено факт поставки товару відповідачу, не надано належних доказів (первинних документів), які б підтверджували замовлення та отримання відповідачем товару, а відповідно - факт поставки не доказаний, у зв'язку з чим відмовив у позові.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно підпункту "а" пункту 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (абзаци перший - третій пункту 198.2 цієї статті).

Згідно ст. 201 ПК України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця. При здійсненні операцій з постачання товарів платник податку - продавець товарів (позивач) зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 3.5 договору сторони передбачали, що постачальник зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, підписану уповноваженою особою і скріплену печаткою постачальника.

Згідно ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються судом письмовими та речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Стаття 43 ГПК України закріплює обов'язок суду оцінювати докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що до інших фактів, що підтверджують поставку та отримання товару відноситься відображення відповідачем в податковій звітності сум, що відповідають видатковим накладним та визнання відповідачем свого права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

При розгляді спору колегією суддів апеляційного суду встановлено, що отримавши товар по спірним накладним відповідач (покупець) зазначив про це у податковій звітності щодо податку на додану вартість та визначив своє право на формування податкового кредиту в обсязі поставок позивача.

Вказане також підтверджується відповіддю Млинівської ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області від 17.01.2015 року за вих. № 76/17-10-22-01 в якій інспекція вказує, що відповідно до автоматизованої системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДФС України не має розбіжностей між податковими звітностями позивача та відповідача. В додатковому повідомленні № 226/17-10-22-01 від 12.03.2015р. Млинівською ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області зазначено, що на даний час відсутня розбіжність між податковими звітностями ТОВ "Терлич" та ТОВ "Прод Майстер" згідно автоматизованої системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДФС України, тому немає підстав щодо проведення зустрічної перевірки ТОВ "Прод Майстер" щодо підтвердження господарських відносин із ТОВ "Терлич".(а.с. 101)

Враховуючи, що на час розгляду справи відповідачем не надано доказів повної оплати вартості отриманого товару, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в сумі 275 062, 83 грн.

При цьому, колегія суддів зазначає, що проплати здійснені відповідачем 12.02.2013 року в сумі 20 000,00 грн. та 21.02.2013 року в сумі 20 000,00 гривень, що підтверджується виписками банку по рахунку за 12.02.2013 року (а.с. 72) та 21.02.2013 року (а.с. 73), зараховані позивачем в рахунок погашення боргу за раніше поставлений товар.

Щодо позовної вимоги позивача про розірвання договору поставки товару під приватною торговою маркою продавця №309МК від 14.10.2011р., колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем було направлено відповідачу повідомлення №3 від 05.01.2015р. про розірвання договору поставки з підстав несплати за поставлений товар (а.с. 74).

Відповідачем була надіслана позивачу відповідь №46 від 30.01.2015р. згідно якої відповідач повідомив позивача про те, що протягом періоду співпраці між товариствами позивачем неодноразово порушувались умови договору за що передбачена відповідальність у вигляді штрафів (п. 2.2 договору). У зв'язку із нарахуванням штрафів та зменшення розміру заборгованості на розмір штрафів згідно умов договору поставки, заборгованість ТОВ "Прод Майстер" перед ТОВ "Терлич" за договором поставки товару під приватною торговою маркою покупця № 309 МК від 14.10.2011р. відсутня. Також наявна значна заборгованість ТОВ "Терлич" перед ТОВ "Прод Майстер", в зв'язку з чим після погашення заборгованості в повному обсязі ТОВ "Прод Майстер" погоджується підписати додаткову угоду про розірвання договору поставки товару під приватною торговою маркою покупця № 309 МК від 14.10.2011р.

Так, пунктом 6.1. договору сторонами передбачено, що вони несуть відповідальність за невиконання, неналежне виконання зобов'язань за цим договором відповідно до чинного законодавства України та цього договору.

Договір поставки може бути змінений або розірваний у випадках, передбачених законом, договором або за згодою сторін, що підтверджується додатковою угодою до договору (п. 8.3 договору).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до приписів ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порядок розірвання договорів визначено ст. 188 Господарського кодексу України, згідно якої розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Виходячи з аналізу зазначеної норми, сторона, яка ставить питання про дострокове розірвання договору, має довести порушення договору другою стороною та наявність шкоди, завданої їй цим порушенням.

Отже, враховуючи приписи зазначених вище статей та встановивши неналежне виконання відповідачем умов договору, щодо оплати за поставлений товар, що позбавило позивача того, на що він розраховував при укладені договору, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що таке порушення відповідачем умов договору є істотним та є підставою для розірвання договору за рішенням суду з посиланням на приписи ч.2 ст. 651 ЦК України.

Щодо вимог позивача в частині відшкодування збитків, колегія судді апеляційного суду зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина.

Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Позивач на підтвердження своїх вимог по відшкодуванню понесених збитків посилається на п.4.7. договору поставки та обставини, встановлені рішенням господарського суду Рівненської області від 17.06.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 26.11.2014р. у справі №918/630/14.

Згідно з п. 4.7. договору, упаковка та гофротара входять у вартість товару, дані елементи постачаються покупцем у кількості необхідній для вчасного та якісного виконання умов цього договору постачальником з врахуванням втрат при виробництві товару. Втрати упаковки та гофротари при виробництві товару складають 2,0% та 0,1% відповідно.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 17.06.2014р. у справі №918/630/14, яке залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 26.11.2014р., задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю "Прод Майстер" до товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" про стягнення 630 558 грн. 80 коп., з яких 562 072 грн. 29 коп. основний борг, 29 303 грн. 39 коп. 3% річних 39 183 грн. 12 коп. інфляційних втрат.

На думку позивача, у зв'язку з тим, що з лютого 2013р. відповідач припинив замовляти товар, а також допустився істотного порушення умов договору щодо своєчасності проведення розрахунків за поставлену продукцію, позивач поніс збитки в розмірі вартості упаковки та гофротари, закупленої для пакування готової продукції на загальну суму 630558,80 грн.

Судом враховується, що згідно п. 4.7 договору упаковка та гофротара входить у вартість товару, однак із заявленої до стягнення суми збитків не вбачається чи дана сума включає в себе вартість тієї упаковки та гофротари, яка відшкодовується позивачу при стягненні з відповідача судом суми боргу. Позивачем також не доведено чи може бути використаний пакувальний матеріал за призначенням, чи можлива його переробка та яким чином це вплине на суму збитків. А тому суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в стягненні збитків в розмірі 630558,80 грн.

Судом не приймаються обгрунтування відсутності боргу, викладені в поясненні відповідача (вх. № 13066/15 від 28.05.2015р.), що пов'язанні з заліком зустрічних однорідних вимог на підставі ст. 601 ЦК України, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Відповідно до п.1.14 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов'язання" вимоги про сплату пені та предбачених ч.2 ст. 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку із порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку ст. 601 ЦК України.

У даному спорі відповідач стверджує, що станом на 01.03.2013р. у зв'язку з неналежним виконанням позивачем зобов'язання з вчасної поставки всього асортименту макаронних виробів відповідно до замовлень, йому було нараховано штрафні санкції в сумі 616 000,00 грн. Про вказане нарахування і залік зустрічних вимог було повідомлено позивача.

Однак , як вбачається з пояснень відповідача, дана сума (616000,00 грн.) не є основним зобов'язанням позивача, а є нарахованими штрафними санкціями, а тому на думку суду не підлягає зарахуванню як зустрічна вимога в порядку ст. 601 ЦК України.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги, у зв'язку із частковим її задоволенням покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, у відповідності до статті 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" на рішення господарського суду Рівненської області від 17.03.15р. у справі № 918/117/15 - задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 17.03.15р. у справі № 918/117/15 скасувати в частині відмови у стягненні 275 062 грн. 83 коп. заборгованості за договором поставки товару під приватною торговою маркою покупця №309МК від 14.10.2011р. та розірвання договору поставки товару під приватною торговою маркою продавця №309МК від 14.10.2011р.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Прод Майстер" (33024, м. Рівне, вул. Млинівська, 23, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" (35100, Рівненська обл., смт. Млинів, вул. Народна, буд. 50 кімн. 4, ) 275 062, 83 грн. заборгованості за договором поставки товару під приватною торговою маркою покупця №309МК від 14.10.2011р.

Розірвати між товариством з обмеженою відповідальністю "Терлич" та товариством з обмеженою відповідальністю "Прод Майстер" договір поставки товару під приватною торговою маркою покупця №309МК від 14.10.2011р.

В решті рішення залишити без змін.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Прод Майстер" (33024, м. Рівне, вул. Млинівська, 23, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" (35100, Рівненська обл., смт. Млинів, вул. Народна, буд. 50 кімн. 4, ) 6719,26 грн. судового збору за розгляд позовної заяви.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Прод Майстер" (33024, м. Рівне, вул. Млинівська, 23, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" (35100, Рівненська обл., смт. Млинів, вул. Народна, буд. 50 кімн. 4, ) 3359,63 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Місцевому господарському суду видати судові накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

7. Справу повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Грязнов В.В.