РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2015Справа №910/28810/14

За позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (вул. Федорова, 32-А, м. Київ, 03038)

до: Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (вул. Саксаганського, 77, м. Київ, 01033)

про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 8 441,00 грн.,

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились.

від відповідача: не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 8 441,00 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 827,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши відповідно до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0402-00161 від 14.06.2013 страхувальнику страхове відшкодування в сумі 9 441,00 грн., він набув згідно ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2014 порушено провадження у справі № 910/28810/14 та призначено до розгляду на 28.01.2015.

Ухвалами господарського суд м. Києва від 28.01.2015 та 17.02.2015 розгляд справи відкладався на 17.02.2015 та 10.03.2015.

Представник позивача в судові засідання 28.01.15 р., 17.02.15 р. та 10.03.15 р. не з'явився.

Представник відповідача з'явився в судове засідання 17.02.15 р., в судові засідання 28.01.15 р. та 10.03.15 р. не з'явився.

Про дату, час і місце проведення судового засідання 28.01.15 р. сторони повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 999, 006.

Про дату, час і місце проведення судового засідання 17.02.15 р. позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення № 678.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 10.03.15 р. позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи телефонограмою від 09.03.2015.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 10.03.15 р. відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою представника відповідача б/н від 10.03.15 р..

До початку судового засідання 28.01.2015 від Моторного (транспортного) страхового бюро України на виконання вимог ухвали суду від 26.12.2014 надійшов лист № 7/2-28/715 від 14.01.2015 з інформацією з єдиної централізованої бази даних МТСБУ.

Лист з доданими документами судом долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 17.02.15 р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява № 11/10896 від 16.02.15 р., в якій позивач підтримує позовні вимоги та просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника «ПАТТ «СК «УСГ». Заява разом з доданими до неї документами долучена судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 17.02.15 р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 85-ю від 09.02.15 р., в якому відповідач заперечує проти позовних вимог посилаючись при цьому на відсутність доказів сплати страхової премії страхувальником на підтвердження чинності Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0402-00161 від 14.06.2013 р. та експертної оцінки, яка б дала можливість оцінити наявні збитки, завдані в ДТП. Відзив долучений судом до матеріалів справи.

Заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судового засідання 10.03.2015 від представників сторін до суду не надходило.

Про поважні причини неявки представника відповідача суд не повідомлено.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання позивачем та відповідачем суду не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників сторін в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги наявність клопотання позивача про здійснення розгляд справи без участі його представника, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників сторін, виключно за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи неявку уповноважених представників сторін в судові засідання 28.01.15р. та 10.03.15 р. а також відсутність на час проведення судового засідання 17.02.15 р. відповідних клопотань представника відповідача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

14 червня 2013 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (Страховик за договором, позивач у справі) та Українсько-Американським товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОМІКС" з іноземними інвестиціями (Страхувальник за договором) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0402-00161 (далі - Договір), згідно з яким страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до ч. 1 Договору та Додатку № 1 до Договору забезпечений транспортний засіб: автомобіль марки "ЗАЗ 110558-42", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2010 року випуску.

Розмір страхової суми становить 33000,00 грн., безумовна франшиза - 0% (додаток № 1 до Договору), строк дії договору зазначений з 15 червня 2013 по 14 червня 2015 р. (п. 10 ч.1 Договору).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено ст.16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Страховим випадком згідно ст. 8 Закону України "Про страхування" є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Пунктом 3.1 Договору страховим випадком визначена подія (ризик), передбачена Договором страхування, яка відбулася в період дії Договору, з настанням якої виникає обов'язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування Страхувальнику (Вигодонабувачу) застрахованим особам на умовах Договору.

Згідно первинної довідки ДАІ та розгорнутої довідки ВДАІ Дніпропетровського РВ ГУМВС в Дніпропетровській області про ДТП № 9380992 (вих. № 14/1-737ск від 12.05.2015), копії яких наявні в матеріалах справи, 29.04.2014 о 12 год. 30 хв. в м. Дніпропетровськ, по вул. Космічна відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки "ЗАЗ 1104" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія гр. ОСОБА_1 та транспортного засобу марки "Мітсубісі галант" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_2, який керуючи вказаним автомобілем не врахував дорожню обстановку та скоїв зіткнення з транспортного засобу марки "ЗАЗ 1104" державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, який зупинився по переду, після чого автомобіль продовжив некерований рух та скоїв зіткнення з транспортним засобом з автомобілем "ВАЗ 2104" державний реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_4, який стояв попереду та автомобіль продовжив некерований рух і скоїв наїзд на транспортний засіб марки "ВАЗ 21104" державний реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3, який стояв попереду, після чого автомобіль продовжив рух та скоїв наїзд на транспортний засіб марки "Кіа ріо" державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5, який стояв попереду, внаслідок чого вказані вище автомобілі отримали механічні пошкодження.

Як вбачається із п. 5 Частини 1 та п. 2.1 Частини 2 Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0402-00161 від 14.06.2013 р., дана дорожньо-транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" до обов'язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч.16 ст.9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

30 квітня 2014 страхувальник - Українсько-Американське товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ЄВРОМІКС" звернулось до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" із заявою №ССКА-3207 про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за Договором на рахунок СТО.

Умовами підпункту 14.1-14.1.1 Частини 2 Договору визначено, що розрахунок страхового відшкодування відшкодовується у випадку спричинення збитків майну третьої особи - в розмірі вартості відновлювального ремонту майна, з урахуванням його зносу, який розраховується до норм чинного законодавства України. Вартість відновлювального ремонту підтверджується актом аварійного комісара Страховика або незалежної експертизи, що проводиться на замовлення та за рахунок Страховика. Вартість відновлювального ремонту майна за взаємною згодою Страховика та потерпілою третьої сторони може бути також підтверджена рахунками, калькуляціями, нарядами-замовленнями. У будь-якому випадку, вартість відновлювального ремонту повинна враховувати знос деталей, які замінюються при ремонті (відновленні).

При цьому відповідно до Додатку № 1 до Договору знос транспортного засобу не враховується при визначенні розміру страхового відшкодування.

У відповідності до заказу - наряду АТЗТ «СТО» Радон» від 01.07.14 р., копія якого наявна в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем транспортного засобу "ЗАЗ 11058-42", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та використаних при цьому деталей, запасних частин та матеріалів складає 9441,00 грн..

Як свідчать матеріали справи, страховиком - ПАТ «СК «УСГ» складено та підписано страховий акт № ССКА-3207 від 21.07.14 р. за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0402-00161 від 14.06.2013 р., відповідно до якого вищевказана ДТП кваліфікована згідно Договору як страховий випадок та прийнято рішення про виплату страхувальнику - Українсько - американському ТОВ з ІІ «Євромікс» страхового відшкодування в сумі 9441,00 грн. шляхом перерахування на рахунок СТО - ТАЗТ «СТО «Радон» , яка становить різницю між визначеною у заказі - наряді АТЗТ «СТО» Радон» від 01.07.14 р. вартістю робіт та матеріалів в сумі 9441,00 грн. та франшизою, визначеною позивачем у розмірі 0% відповідно до п. 5 частини 1 та Додатку № 1 до Договору.

Згідно п. 16.1. Договору виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком відповідно до умов Договору та законодавства України.

Страхове відшкодування може бути сплачено, зокрема, вигодонабувачу шляхом перерахування суми страхового відшкодування (відповідної частини) на його рахунок або готівкою з каси Страховика; Страхувальнику або Спадкоємцям (за умови надання письмової згоди на це вигодонабувачем) та третій особі.

У відповідності до умов Договору та на підставі заяви страхувальника від 30.04.2014р., страхового акту № ССКА-3207 від 21.07.2014 р. і розрахунку суми до страхового відшкодування від 21.07.2014 р., позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 9441,00 грн. шляхом перерахування на рахунок СТО - ТАЗТ «СТО «Радон», яке здійснювало ремонт застрахованого транспортного засобу, що підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією платіжного дорученням № 17261 від 24.07.2014 р. на відповідну суму.

Заперечень щодо факту виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0402-00161 від 14.06.2013 р., а також перебування отриманих автомобілем "ЗАЗ 1104558-42", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 пошкоджень у причинно - наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 29.04.2014 р., відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання ПАТ "СК "Українська страхова група" умов Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0402-00161 від 14.06.2013 р., а саме виплати страхового відшкодування в сумі 9441,00 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику - Українсько-Американським товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ЄВРОМІКС" шляхом перерахування вартості ремонту належного страхувальнику застрахованого автомобіля "ЗАЗ 1104", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на визначений страхувальником розрахунковий рахунок.

Суд звертає увагу, що згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Вищого господарського суду України від 23.08.2011р. у справі № 42/92, від 07.08.2012р. у справі № 2/22, від 01.03.2011р. у справі № 47/372 звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Крім того, листом від 19.07.11 р. Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність страхового акту № ССКА-3207 від 21.07.2014 та платіжного доручення № 17261 від 24.07.2014 на суму 9441,00 грн. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.05.2014 по справі № 3-175/1988/14-п встановлено, що гр. Шевчук А.Л. порушено п. 12.3. Правил дорожнього руху України, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку з чим останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн..

За приписами ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно частини 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За таких обставин, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" виникло право зворотної вимоги (регресу) до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу "Мітсубісі галант" державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який перебував під керуванням винної у вчиненні ДТП особи - гр. ОСОБА_2..

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно пункту 9 частини 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі ст.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до ст.6 вищевказаного Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Судом встановлено за матеріалами справи, зокрема, згідно отриманої судом на запит від 26.12.2014 по справі № 910/22810/14 інформації від Моторного (транспортного) бюро України в листі № 7/2-28/715 від 14.01.2015, та копії Полісу № АС/3651194, що станом на дату вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки "Мітсубісі галант" державний реєстраційний номер НОМЕР_1, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - Марченком І.А. у Публічному акціонерному товаристві "Українська транспортна страхова компанія" за Полісом № АС/3651194 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 1000,00 грн.; забезпечений транспортний засіб марки "Мітсубісі галант" державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Вказаний Поліс був чинним станом на 29.04.2014 р., тобто на момент скоєння ДТП.

З огляду на вищевикладене, у ПАТ "СК "УНІКА" як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0402-00161 від 14.06.2013 р., в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному полісом № АС/3651194 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право зворотної вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - ПАТ "СК "Українська страхова група" може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.2012р. у справі №23/279).

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В силу ст.12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Крім того, відповідно до ч. 36.6. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Оскільки згідно із даними Полісу № АС/3651194 та Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0402-00161 від 14.06.2013 р. франшиза становить 1000,00 грн. та 0 грн. відповідно, отже розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу "ЗАЗ 1104558-42", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 матеріального збитку та розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом № АС/3651194 за спірним страховим випадком, правомірно зменшено на розмір франшизи і становить 8441,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, свої зобов'язання щодо відшкодування ПАТ "СК "Українська страхова група" в порядку регресу суми в розмірі 8441,00 грн. всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку позивач просить стягнути в позовній заяві.

З урахуванням наявності полісу № АС/3651194 відповідача, договірних зобов'язань між винною у скоєнні ДТП особою та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме ПАТ "Українська транспортна страхова компанія", до якого правомірно заявлено позов.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Посилання відповідача на невідповідність розміру визначеного страхового відшкодування внаслідок відсутності експертної оцінки з посиланням на приписи Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" судом до уваги не приймаються, оскільки як зазначено вище відповідно до положень ст. 1191 Цивільного кодексу України розмір регресного відшкодування обмежений лише фактичними витратами (платежами) страховика (в даному випадку позивача), які були здійснені на користь страхувальника.

Здійснення позивачем виплати страхового відшкодування в сумі 9441,00 грн. та за відсутності експертної оцінки своєму страхувальнику не суперечить вимогам ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки названий Закон не поширюється на правовідносини, які виникли за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0402-00161 від 14.06.2013 р.. Водночас, Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить.

Суд приходить до висновків, що обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, стосуються саме страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу (в даному випадку - відповідача). Натомість, правовідносини, які виникли між позивачем та Українсько-Американським товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ЄВРОМІКС" на підставі укладеного між ними Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0402-00161 від 14.06.2013 р. відносяться до добровільного страхування. Тобто при визначенні розміру страхового відшкодування, яке підлягає виплаті страхувальнику, позивач не повинен був керуватися нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", з урахуванням укладеного між позивачем та Українсько-Американським товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ЄВРОМІКС" договору добровільного страхування.

Стосовно посилання відповідача у відзиві на недійсність Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0402-00161 від 14.06.2013 р. внаслідок відсутності доказів сплати страхувальником страхової премії за вказаним Договором суд зазначає, що згідно ст. 983 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 18 Закону України «Про страхування», договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 7.3 частини 2 Договору передбачено, що в будь - якому випадку Договір не набирає чинності раніше моменту сплати страхувальником 100% страхової премії або її першої частини (якщо Договором передбачена сплата страхової премії частинами), якщо інше не зазначене в частині 1 Договору.

При цьому, судом за матеріалами справи встановлено визначення пунктом 10 частини 1 Договору строку дії Договору, а саме з 15 червня 2013 р. по 14 червня 2014 р., тобто встановлення іншого моменту набрання чинності договором.

Отже, враховуючи приписи ст. 983 Цивільного кодексу України, Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0402-00161 від 14.06.2013р. є чинним саме з 15.06.13 р. незалежно від дати внесення страхувальником першого страхового платежу.

За висновками суду, наявність в Договорі застереження щодо строку набрання ним чинності у відповідності до вимог цивільного законодавства позбавляє відповідача права посилатись на нечинність договору як на підставу відмови в задоволенні заявлених позивачем регресних позовних вимог.

Окрім того, доказів визнання Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0402-00161 від 14.06.2013 р. або його окремих положень недійсними на час розгляду справи суду не надано.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджуються та відповідачем не спростовані, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 8441,00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу підлягає задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 354 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (вул. Саксаганського, 77, м. Київ, 01033, код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (вул. Федорова, 32-А, м. Київ, 03038, код 30859524) 8441 грн. (вісім тисяч чотириста сорок одну) грн. 00 коп. страхового відшкодування в порядку регресу та 1827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складений та підписаний 02 червня 2015 р.

Суддя А.М. Селівон