ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р.Справа № 916/1474/15-г

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Ніколаєві П.В.

за участю представників сторін :

Від позивача: ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_2;

ОСОБА_2 за довіреністю від 13.05.2015 р.;

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1474/15-г:

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Савранський завод продовольчих товарів";

про стягнення 657 606,38 грн., -

в с т а н о в и в :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю „Саранський завод продовольчих товарів" (далі - Відповідач) із позовом про стягнення боргу посилаючись на наступне.

Між сторонами у справі 29 вересня 2014 р. укладений договір надання послуг по перевезенню вантажів № 29-09/14П (далі - Договір) за яким, згідно п.1.1 Договору Позивач зобов'язався надати послуги по перевезенню вантажним автотранспортом вантажів Замовника (Відповідача), а останній за п.1.2 договору зобов'язався прийняти ці послуги та оплатити їх вартість в порядку встановленим цим договором.

Згідно замовлень № 1 від 29 вересня 2014 р. та № 2 від 02 жовтня 2014 р. позивач здійснив перевезення вантажу відповідача про що сторонами складені акти приймання - передачі наданих послуг : № 1 від 08.10214 р. на суму 233249,20 грн., №2 від 13.10.2014 р. на суму 271579,40 грн., № 3 від 20.10.2014 р. на суму 420591,60 грн., № 4 від 22.10.2014 р. на суму 168491,20 грн., № 5 від 27.10.2014 р. на суму 185325,70 грн., № 6 від 03.11.2014 р. на суму 117170,70 грн., № 7 від 10.11.2014 р. на суму 126273,80 грн. та № 8 від 13.11.2014 р. на суму 81085,10 грн., а всього на загальну суму 1603766,70 грн.

Вказані акти приймання-передачі наданих послуг посвідчені обома сторонами договору.

13.11.2014 р. сторонами складений та підписаний акт звірки взаєморозрахунків, за яким за відповідачем рахується борг перед позивачем на суму 623766,70 грн. який до теперішнього часу ним не сплачений.

На вказану суму боргу відповідачеві нараховано пені у сумі 2919, 57 грн.та інфляційні втрати в сумі 30920,11 грн.

На заявлену претензію відповідач не відповів.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на послуги адвоката в сумі 1000 грн.

Під час розгляду справи 27.05.2015 р. позивачем надано заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просить додатково стягнути з відповідача пені 3% в сумі 9995,70 грн., інфляційні в сумі 222185,38 грн. та судовий збір в сумі 4643,63 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 623, 624, 625 ЦК України позивач просить позов задовольнити.

Відповідач в засідання суду не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи (поштові повідомлення у справі). Відзив на позов не надав, тому суд розглядує справу за наявними в ній матеріалами за приписами ст.75 ГПК України.

В засіданні суду 27 травня 2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення з правилами ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представника позивача, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій -це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як свідчать матеріали справи, приведені позивачем обставини справи цілком підтверджується наданими доказами: вказаним Договором, замовленнями (заявками) на перевезення вантажів, актами приймання - передачі наданих послуг, актом звірки взаємних розрахунків, розрахунком сум стягнення, претензією.

Проаналізувавши вказані докази суд приймає їх до уваги та вважає достеменними, такими що не викликають у суду сумніву.

З приведених доказів випливає, що відповідач має борг за вказаним Договором на вказану вище суму, які досі ним не сплачена. Таким чином, відповідач порушив умови Договору щодо оплати з отриманий товар і приписи ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Наданий позивачем розрахунок сум стягнення суд приймає до уваги частково, зокрема в частині нарахування сум інфляційних втрат.

Щодо сум стягнення пені - 3% річних суд зазначає наступне.

За п. 6.3.1 Договору за прострочення оплати виконаних робіт Замовник сплачує Перевізнику пеню згідно норм діючого законодавства України.

Відповідно до ч. 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який встановлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, розмір пені складає не більш подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стягнення 3% річних передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України. З приведеного випливає що пеня та 3% річних це різні поняття та розраховуються по різному.

З наданого позивачем розрахунку випливає, що ним розраховано пеня як 3% річних, що суперечить діючому законодавству України, про що наведене вище.

Таким чином, суд не приймає наданий позивачем розрахунок пені як 3% річних і тому в цієї частині вимог слід відмовити.

Зворотнього відповідачем в порядку ст. 33 ГПК України не доведено.

Підсумовуючи викладене господарський суд вважає вимоги позивача законними, обґрунтованими і тому підлягаючими задоволенню частково.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України при задоволенні позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Савранський завод продовольчих товарів" (66200, Одеська область, Савранський район, смт. Саврань, вул. Степова, буд 1 А, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) основний борг у розмірі 623766 (шістсот двадцять три тисячі сімсот шістдесят шість) грн. 70 коп., інфляційні у розмірі 253105 (двісті п'ятдесят три тисячі сто п'ять) грн. 49 коп., витрати на послуги адвоката у сумі 1000 (одна тисяча) грн. та 17537 (сімнадцять тисяч п'ятсот тридцять сім) грн. 44 коп. судового збору.

3 В решті вимог - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 02 червня 2015 р.

Суддя М.І. Никифорчук