ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року Справа № 925/658/15

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Гень С.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача - Панченко Г.В. - представник за довіреністю,

від відповідача - представник не з'явився,

від третьої особи - представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи - підприємця Шпильової Лариси Борисівни,

м. Умань, Черкаської області

до Головного управління Держземагенства у Черкаській області,

м. Черкаси

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

реєстраційної служби Уманського міськрайонного

управління юстиції Черкаської області, м. Умань, Черкаської

області

про визнання договору поновленим,-

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулася фізична особа - підприємець Шпильова Лариса Борисівна до Головного управління Держземагенства у Черкаській області про визнання договору оренди земельної ділянки від 29 червня 2004 року укладеного між позивачем та Уманською районною державною адміністрацією поновленим на 10 років на тих самих умовах, які передбачені цим договором та додатковою угодою до вказаного правочину, який укладений між сторонами 11 листопада 2014 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 14 квітня 2015 року було порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 05 травня 2015 року, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - реєстраційну службу Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області.

Проте, судове засідання 05 травня 2015 року не відбулося, у зв'язку з відпусткою головуючого по справі судді.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 21 травня 2015 року розгляд справи було призначено на 04 червня 2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, третя особа про причини неявки суд не повідомила.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній зазначив, що оскільки згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", додаткова угода підлягає державній реєстрації в реєстраційній службі Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, в зв'язку з чим відповідач просив суд розгляд справи здійснювати за відсутності його представника.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні, яке відбулося 04 червня 2015 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/658/15.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 29 червня 2004 року між Уманською районною державною адміністрацією (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем Шпильовою Ларисою Борисівною (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки.

Відповідно до п. 1. вищевказаного договору орендодавець на підставі розпорядження голови Уманської райдержадміністрації №217 від 15 червня 2004 року зобов'язався надати, а орендар - прийняти в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, із земель запасу Старобабанівської сільської ради Уманського району, Черкаської області, яка знаходиться за межами с. Старі Бабани, Уманського району, Черкаської області.

В оренду надається земельна ділянка сільськогосподарського призначення, загальною площею 18,6244 га, із земель розташованих в адмінмежах Старобабанівської сільської ради Уманського району, з них 18,6244 га ріллі (п. 2.1. договору).

Договір зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Старобабанівської сільської ради за №20 від 09 липня 2004 року.

Згідно п. 3.1. договір укладено строком на 10 років.

Законом України від 06 вересня 2012 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", який набрав чинності 01 січня 2013 року ст. 122 Земельного кодексу України викладено в новій редакції, зокрема внесено зміни до ч. 4 зазначеної статті Земельного кодексу України згідно якої центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Підпунктом 61 п. 4 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року №445 визначено, що Держземагенство України передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб, у даному випадку у Черкаській області - Головне управління Держземагенства в Черкаській області.

Частиною першою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Об'єктом оренди є земельна ділянка.

За змістом статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно п. 3.1. договору після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 9 місяців до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України та статтею 33 Закону України "Про оренду землі".

Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

На виконання умов п. 3.1. договору в липні 2013 року позивач направив на адресу відповідача заяву про поновлення договору оренди земельної ділянки від 12 липня 2013 року (а.с.23).

Вищевказану заяву відповідач отримав 22 липня 2013 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Згідно ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Відтак, нормами законодавства України прямо встановлена обов'язковість оформлення додаткової угоди до договору оренди землі для оформлення факту поновлення договору (ст. 33 Закону України "Про оренду землі").

В подальшому позивач звернувся до відповідача з клопотанням від 26 вересня 2014 року про повторний розгляд раніше поданої заяви від 12 липня 2013 року, а також із заявою від 16 жовтня 2014 року про поновлення договору оренди землі (а.с. 26-27).

11 листопада 2014 року відповідачем було видано наказ №23-5305/14-14-СГ "Про поновлення договору оренди землі та внесення змін до нього".

11 листопада 2014 року сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 29 червня 2004 року, згідно умов якої сторони продовжили термін договору оренди на 10 років.

11 грудня 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області було прийнято рішення за №17918090 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, яким було відмовлено позивачу у реєстрації додаткової угоди від 11 листопада 2014 року з підстав недотримання сторонами вимог ст. 33 Закону України "Про оренду землі", а саме: угода про поновлення договору оренди не була укладена у місячний строк.

Положеннями ст. 20 ГК України та ст. 16 ЦК України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

За таких обставин, вимога щодо встановлення або спростування певного факту не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належать повноваження щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога -спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Відокремлення встановлення фактів та визнання обставин від спору, де ці факти та обставини є доказом вимог чи заперечень у цьому спорі, суперечить основним засадам господарського процесу та його формам, визначеним ст. 41 ГПК України.

Статтею 12 ГПК України визначено перелік спорів, підвідомчих господарським судам України.

Позовна вимога про визнання поновленим договору оренди землі є нічим іншим як встановленням факту, що має юридичне значення. Юридичні факти можуть встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог. Такий правовий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 14 січня 2002 року у справі за позовом акціонерного товариства "Сантехмонтаж-60" до малого приватного підприємства "Фірма "Барвінок", акціонерного товариства "Компанія "Капітал" та акціонерного товариства "Барвінок" про визнання неукладеним договору купівлі-продажу і визнання недійсними договорів.

Договір оренди землі є поновлений в силу закону і даний факт судом з'ясовано під час розгляди даної справи.

При цьому слід зауважити, що Закон не містить правових наслідків недотримання сторонами вимог стосовно строку укладання додаткової угоди до договору.

В даному випадку позивач невірно обрав спосіб захисту свого порушеного права, оскільки спір фактично існує не з відповідачем а з третьою особою, яка відмовляється реєструвати укладений в установленому законом порядку договір оренди землі.

Таким чином, вимога позивача про визнання договору оренди поновленим, є вимогою про визнання факту, що суперечить вимогам ст. 12 ГПК України, не відповідає способам захисту порушеного права, передбаченим ст. 16 ЦК України, ст.20 ГК України, ст. 152 ЗК України.

В пункті 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 08 червня 2015 року.

Суддя А.В.Васянович