донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

09.06.2015 справа №913/1409/14

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівПопков Д.О. Марченко О.А., Радіонова О.О.
при секретарі судового засідання Склярук С.І.
за участю представників сторін:
від позивача: не з'явився;
від відповідача:Супрун Д.В. (за довіреністю від 16.04.2015р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ромалекс», м. Рубіжне Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від16.06.2014р. (повний текст підписано 23.06.2014р.)
по справі№913/1409/14 (суддя Василенко Т.А.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Мізол», м. Львів
до Приватного підприємства «Ромалекс», м. Рубіжне Луганської області
простягнення 6042,11грн.
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мізол», м. Львів (Позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Приватного підприємства «Ромалекс», м. Рубіжне Луганської області (Відповідача) про стягнення 6042,11грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 16.06.2014р. (суддя Василенко Т.А.) у справі №913/1409/14 вказаний позов задоволено: стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість в сумі 5987грн., 3% річних в сумі 55,11грн. та витрати зі сплати судового збору 1827грн.

Рішення місцевого суду вмотивовано доведеністю матеріалами справи факту поставки Відповідачеві товару за усною домовленістю на підставі накладної на суму 50471,34грн., частковості оплати Відповідачем прийнятого товару, незадоволенням претензії Позивача щодо сплати залишку заборгованості в сумі 5987грн., внаслідок чого виникли підстави для висування обґрунтованих позовних вимог про стягнення заборгованості та нарахованих за період прострочення з 12.03.2013р. по 03.03.2014р. 3% річних.

Приватне підприємство «Ромалекс», не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 16.04.2014р. у справі №913/1409/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає: порушення процесуальних норм щодо забезпечення участі представника Відповідача у судовому процесі в місцевому суді; відсутність стягуваної заборгованості, яка є вартістю надлишкового товару, поставленого з вини Позивача; відсутність перешкод у поверненні надлишкового товару.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., Марченко О.А., Радіонова О.О.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 19.05.2015р. порушене апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 09.06.2015р. о 14.00. год.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Позивача у судовому засіданні 09.06.2015р. проти апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у наданому відзиві, наполягаючи на законності переглядуваного рішення.

Представник Відповідач у судове засідання 09.06.2015р. без пояснення причин не з'явився, що, зважаючи на доведення ним своєї позиції до відому суду у письмовому вигляді безпосередньо за змістом апеляційної скарги, належність повідомлення про судовий розгляд та невизнання явки представника обов'язковою, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів відновленої справи, за накладною №1503643 від 11.09.2013р. (а.с.10) уповноважена особа Відповідача за довіреністю №100902 від 10.09.2013р. (а.с.11) отримала від Позивача товар на загальну суму 50471,34грн., на оплату якого булло виписано рахунок №933760 від 20.08.2013р. (а.с.33).

В свою чергу, Відповідачем згідно представлених банківських виписок (а.с.а.с.24-28) означений рахунок у період з 29.08.2013р. по 12.02.2014р. було сплачено частково - в сумі 43984,34грн., зважаючи на що несплачений залишок становить 6487грн.

В перебігу здійснення Відповідачем часткових оплат, Позивач звертався з претензією від 07.10.2013р. (а.с.12), якою вимагав сплати наявної на той момент заборгованості за отриманим згідно вказаної накладної №1503643 від 11.09.2013р. у розмірі 12793,46грн.

Листом №125 від 14.02.2014р. (а.с.35) Відповідач наголошував на необхідності повернення Позивачеві отриманого ним товару як надлишкового на суму 5987грн.

За таких обставин, місцевий суд задовольнив заявлені позовні вимоги у повному обсягу, кваліфікувавши правовідносини між сторонами як купівлю-продажу, зобов'язання з оплати в межах якої згідно ст.692 Цивільного кодексу України виникли у Відповідача з моменту отримання товару.

Оцінюючи правильність застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального законодавства в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги з огляду на таке:

За змістом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України та ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами, наступна сукупність умов:

- наявність у Позивача певного суб'єктивного права (інтересу) - об'єкту судового захисту;

- порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку Відповідачів;

- належність обраного способу судового захисту (з точки зору передбаченого до застосування діючим законодавством та адекватного наявному порушенню).

Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, підставою існування захищуваного суб'єктивного права на отримання стягуваної суми заборгованості Позивач вважає укладений з Відповідачем у спрощений спосіб договір купівлі-продажу товару, визначеного в накладній 1503643 від 11.09.2013р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

За загальним правилом договір має бути укладений у формі єдиного документу, підписаного і скріпленого печатками сторін (ч.1 ст.181 Господарського кодексу України). Водночас, письмова форма договору може бути забезпечена і шляхом обміну кореспонденцією (листи, телеграми тощо) чи прийняттям замовлення до виконання, якщо при цьому забезпечується дотримання вимог ст.ст.641, 642 Цивільного кодексу України відносно надсилання оферти з усіма істотними умовами договору та її акцепту.

Як встановлено ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Аналогічні визначення містить і ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України, при цьому ч.3 цієї норми вказує на обов'язковість погодження сторонами предмету, ціни і строку дії договору. Ціну, як істотну умову договору визначає і ч. 2 ст. 189 Господарського кодексу України.

Виставлення Позивачем рахунку №933760 від 20.08.2013р. Відповідачеві, подальша часткова оплата цього рахунку останнім та прийняття вказаного у рахунку товару за накладною №1503643 від 11.09.2013р. достатньою мірою вказує на укладання (шляхом прийняв оферти покупцем) сторонами договору купівлі-продажу у спрощений спосіб.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з купівлі-продажу. Як встановлено ст.655, ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України Покупець зобов'язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу.

У світлі приписів належно застосованої місцевим судом ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, зобов'язання сплати отриманий за накладною товар у Відповідача виникло 12.09.2013р. Посилання Скаржника на відсутність такого зобов'язання через надмірне постачання апеляційним судом відхиляється, адже належних доказів укладання сторонами угоди, яка б змінила відповідні зобов'язання до матеріалів справи не надано.

За таких обставин, зважаючи на відсутність доказів припинення грошового зобов'язання Відповідачем з оплати у повному обсягу в порядку ст.599 Цивільного кодексу України, апеляційний суд вказує про наявність порушення з боку Відповідачу у розумінні ст.610 цього Кодексу, вважаючи такого Відповідача таким, що прострочив виконання у розумінні ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, прострочення грошового зобов'язання за змістом ст.625 Цивільного кодексу України має наслідком висування вимог про стягнення заборгованості з нарахуванням, у тому числі, 3% річних за період прострочення. Перевіривши правильність розрахунку заявлених позовних вимог, апеляційний суд погоджується із висновком про їх задоволення.

Посилання Скаржника на порушення місцевим судом його права представництво своїх інтересів відхиляється, адже місцевим судом були дотримані приписи ст.75 Господарського процесуального кодексу України. Інших підстав для скасування або зміни переглядуваного рішення наразі не вбачається.

За таких обставин, Донецький апеляційний господарський суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги, що згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України має наслідком віднесення на рахунок Скаржника понесених ним витрат зі сплати судового збору за апеляційне оскарження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ромалекс», м. Рубіжне Луганської області на рішення Господарського суду Луганської області від 16.06.2014р. (повний текст підписано 23.06.2015р.) у справі №913/1409/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Луганської області від 16.06.2014р. (повний текст підписано 23.06.2015р.) у справі №913/1409/14 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Д.О. Попков

Судді: О.А. Марченко

О.О. Радіонова

Надруковано 5 примірника:

1,2 - сторонами;

3 - у справу;

4 - ДАГС;

5 - місцевому господарському суду.