ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 р. Справа № 909/375/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М. М., при секретарі судового засідання Вакалюк А. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фермерського господарства "Торо",

вул. Залужанська, 5А,с. Колоколин,

Рогатинський район, Івано-Франківська область,77060

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота"

пр. Леніна, 36,м. Харків,61166

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном

за участю представників сторін:

від позивача: представник не з'явився;

від відповідача: Якубовський О.О. - представник, (довіреність №40 від 08.12.2014 р.).

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Торо" подало позов до Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном, а саме нежитловою будівлею, телятника (виробниче приміщення), загальною площею 1741,5 кв. м., що розташоване за адресою: Івано-Франківська область, Рогатинський район, село Колоколин, вулиця Залужанська, буд. № 5Є в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер 44 - шляхом припинення з 10.03.2015 р. зобов'язань за договором № 02/44Ю на кредитну лінію (відновлювальну) від 19.12.2013 р. та іпотечним договором № 4900 від 19.12.2013 р.

Ухвалою суду від 07.04.15 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі і призначено розгляд справи на 21.05.2015 року. В судовому засіданні 21.05.2015 року судом оголошено перерву в розгляді справи до 02.06.2015 року.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, згідно підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх. 7793/15 від 19.05.2015 року).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив таке.

19.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №02/44Ю на кредитну лінію (відновлювану) на підставі якого позивач отримав 400 000 гривень кредитних коштів із кінцевим строком погашення не пізніше 18.12.2014 року, під 21% річних. Крім того, між Василюком Володимиром Ярославовичем (іпотекодавець) та відповідачем (іпотекодержатель) для забезпечення виконання кредитного договору було укладено іпотечний договір №4900 від 19.12.2013 року, предметом якого є іпотека нежитлової будівлі, телятника (виробниче приміщення), загальною площею 1741, 5 кв. м.

Позивач вказує на те, що 11.02.2014 року між Василюком Володимиром Ярославовичем (вкладник) та відповідачем (банк) було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) "Інвестиційний" (депозитний договір), у відповідності до якого вкладник вніс в банк грошові кошти в розмірі 575 744 грн. на строк до 13.02.2015 року, під 21,5 % річних. Заборгованість банку за вкладом становить 593 643 грн. 92 коп.

10.03.2015 року між Василюком Володимиром Ярославовичем (первісний кредитор) та позивачем було укладено договір про відступлення права вимоги за депозитним договором, у відповідності до якого вкладником до договором строкового банківського вкладу (депозиту) "Інвестиційний" від 11.02.2014 року став позивач. До позивача перейшло право грошової вимоги до АТ "Банк Золоті Ворота" по депозитному договору на суму 593 643 грн. 92 коп., з яких: 499 883 грн. 92 коп. - вклад, 93 760 грн. - проценти за вкладом.

За словами позивача, відповідачем не було вжито заходів щодо звільнення іпотечного майна ФГ "Торо" з-під обтяження, що є обставиною, яка перешкоджає позивачу у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном.

Таким чином, позивач просить суд на підставі ст.391 Цивільного кодексу України усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ФГ "Торо" нерухомим майном - нежитловою будівлею, телятника (виробниче приміщення), загальною площею 1 741, 5 кв. м., що розташоване за адресою: Івано-Франківська область, Рогатинський район, село Колоколин, вулиця Залужанська, буд. 5Є в Державному реєстрі прав на нерухоме майно номер 44 - шляхом припинення з 10.03.2015 року зобов'язань за договором №02/44Ю на кредитну лінію (відновлювану) від 19.12.2013 року та іпотечним договором № 4900 від 19.12.2013 року.

Відповідач з поданим позовом не погоджується, подав суду відзив (вх. №7793/15 від 19.05.2015 року), у якому просить суд в позові відмовити.

Виходячи з матеріалів справи та керуючись вимогами діючого законодавства, суд дійшов в спірному випадку наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, частиною 1 якої передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Судовий захист права власності та майнових прав власників здійснюється шляхом здійснення розгляду справ за позовами щодо речових прав на майно, як-то: віндикаційний - про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України), негаторний - про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України), про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 392 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов).

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Для подання негаторного позову достатньо, щоб дії та/або бездіяльність порушували права власника і були протиправними, тобто необхідною умовою для застосування статті 391 ЦК України є доведеність факту здійснення відповідачем перешкод у реалізації позивачем права користування та розпоряджання своїм майном, а також, обґрунтування в чому полягають такі перешкоди.

Крім того, відповідно до п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України (надалі за текстом - ГПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В спірному випадку, позивач не подав суду жодних доказів про те, що ФГ "Торо" є власником виробничого приміщення - телятника або має речове право на приміщення, загальною площею 1741,5 кв. м., що розташоване за адресою: Івано-Франківська область, Рогатинський район, с. Колоколин, вул. Залужанська, буд.№5Є. Крім того, позивач не обґрунтував перед судом в чому саме полягають дії відповідача щодо чинення перешкод у користуванні та розпорядженні спірним нерухомим майном. В матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач чинить будь-які протиправні дії стосовно спірного виробничого приміщення.

Таким чином, позивач, звернувшись до господарського суду не довів наявність факту порушення відповідачем прав позивача.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального Кодексу доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи, що позивачем не представлено достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, суд прийшов до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ч.1 cст.316, ст.ст.317, 386 Цивільного кодексу України, п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Фермерського господарства "Торо" / вул. Залужанська, 5А, с.Колоколин, Рогатинський район, Івано-Франківська область, 77060 / до Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" / пр.Леніна, 36, м. Харків, 61166 / про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном, а саме нежитловою будівлею, телятника (виробниче приміщення), загальною площею 1741,5 кв. м., що розташоване за адресою: Івано-Франківська область, Рогатинський район, село Колоколин, вулиця Залужанська, буд. № 5Є в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер 44 - шляхом припинення з 10.03.2015 р. зобов'язань за договором № 02/44Ю на кредитну лінію (відновлювальну) від 19.12.2013 р. та іпотечним договором № 4900 від 19.12.2013 р. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.06.15

Суддя Фрич М. М.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Гавінська Л.Д. 05.06.15