ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2015 р. Справа № 908/6357/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

позивача - Станішевського І.С., довіреність №14-125 від 13.05.2014 року,

відповідача - Степанової О.В.,довіреність №юр/1 від 30.12.2014 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2376 З/1-42) на рішення господарського суду Запорізької області від 16.03.15 у справі № 908/6357/14

за позовом ПАТ НАК "Нафтогаз України"

до ТОВ "Артемівськ-Енергія"

про стягнення 17 226 009,99 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16 березня 2015 року (суддя Мойсеєнко Т.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівськ-Енергія" (вул. Зелена, буд. 41, м. Артемівськ, Донецька область, 84500, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 20077,52 грн. (чотири мільйони вісімсот тридцять тисяч двісті вісімдесят чотири грн. 52 коп.) основного боргу, 587302,14 грн. (п'ятсот вісімдесят сім тисяч триста дві грн. 14 коп.) - 3% річних, 1763075,89 грн. (один мільйон сімсот шістдесят три тисячі сімдесят п'ять грн. 89 коп.) інфляційних втрат, 20000,00 грн. (двадцять тисяч грн. 00 коп.) пені та 57249,40 грн. (п'ятдесят сім тисяч двісті сорок дев'ять грн. 40 коп.) витрат на сплату судового збору. Припинено провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 4697841,73 грн.Розстрочено виконання рішення господарського суду Запорізької області від 16.03.2015р. у справі № 908/6357/14 в частині стягнення 4830284,52 грн. (чотири мільйони вісімсот тридцять тисяч двісті вісімдесят чотири грн. 52 коп.) основного боргу, 587302,14 грн. (п'ятсот вісімдесят сім тисяч триста дві грн. 14 коп.) - 3% річних, 1763075,89 грн. (один мільйон сімсот шістдесят три тисячі сімдесят п'ять грн. 89 коп.) інфляційних втрат, 20000,00 грн. (двадцять тисяч грн. 00 коп.) пені, всього - 7200662,55 грн. строком на 9 місяців шляхом сплати суми 800073,62 грн. (вісімсот тисяч сімдесят три грн. 62 коп.) щомісячно до 16.04.2015 р., до 16.05.2015 р., до 16.06.2015 р., до 16.07.2015 р., 16.08.2015 р., до 16.09.2015 р., до 16.10.2015 р., до 16.11.2015 р. та суми 800073,59 грн. (вісімсот тисяч сімдесят три грн. 59 коп.) - до 16.12.2015 р.

Позивач не погодившись з рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні неустойки у розмірі 1596005,71 грн. та розстрочки виконання рішення суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в цій частині.

13 травня 2015 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№7475).

У судове засідання, яке відбулось 20 травня 2015 року, з'явились належні представники сторін. У судовому засіданні було оголошено перерву до 28 травня 2015 року.

25 травня 2015 року від ПАТ НАК "Нафтогаз України" надійшли заперечення (вх.№8214).

ТОВ "Артемівськ-Енергія" 27 травня 2015 року надала до суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№8590), 28 травня 2015 року доповнення до відзиву (вх.№8426).

Після перерви, у судове засідання, яке відбулось 28 травня 2015 року з'явились належні представники сторін, які підтримали свої правові вимоги по справі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила наступні обставини справи.

27.12.2013 р. Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Артемівськ-Енергія" (покупець, відповідач) укладено договір № 13/4156-БО-6 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до п. 1.1 цього договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього договору.

У п. 1.2 договору сторони погодили, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками ї їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 9086 тис. куб. м (дев'ять мільйонів вісімдесят шість тисяч куб. м.), у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.): січень - 1937, лютий - 1721, березень - 1500, квітень - 394, травень - 7, червень - 4, липень - 7, серпень - 7, вересень - 6, жовтень - 445, листопад 1308, грудень - 1750.

Звертаючись до суду першої інстанції, Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в обґрунтуванні позовних вимог вказує, що відповідач не повністю виконав зобов'язання з оплати природного газу, спожитого в січні-квітні 2013 року та жовтні-грудні 2013 року, за договором № 13/4156-БО-6 від 27.12.2013 р. купівлі-продажу природного газу. Станом на 25.06.2014 р., як зазначає позивач, сума основного боргу за спожитий природний газ складає 13259626,25 грн. За період прострочення оплати боргу позивач нарахував пеню в сумі 1616005,71 грн., 3% річних в сумі 587302,14 грн. та інфляційні втрати в сумі 1763075,89 грн.

Суд першої інстанції, з огляду на той факт, що після звернення позивача до суду з позовом відповідачем було частково сплачено вартість спожитого природного газу на загальну суму 4697841,73 грн, стягнув суму основного боргу в розмірі 4830284,52 грн. Одночасно судом було задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 587302,14 грн. та інфляційних втрат в сумі 1763075,89 грн. З огляду на скрутний фінансовий стан відповідача, та положення Закону України від 13.01.2015р. № 85-VIII "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" суд дійшов висновку зменшити розмір присудженої до стягнення пені з 1616005,71 грн. до 20000,00 грн. та розстрочки виконання рішення до 31.12.2015 р.

В обґрунтуванні апеляційної скарги позивач, не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні неустойки у розмірі 1596005,71 грн. та розстрочки виконання рішення суду, вказуючи на неврахування судом майнового стану

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду не погоджується повною мірою з рішення суду першої інстанції.

Як слідує з матеріалів 27.12.2013 р. Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Артемівськ-Енергія" (покупець, відповідач) укладено договір № 13/4156-БО-6 купівлі-продажу природного газу.

В положенні п. 1.1 договору передбачається, що продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього договору.

У п. 1.2 договору сторони погодили, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками ї їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 9086 тис. куб. м (дев'ять мільйонів вісімдесят шість тисяч куб. м.), у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.): січень - 1937, лютий - 1721, березень - 1500, квітень - 394, травень - 7, червень - 4, липень - 7, серпень - 7, вересень - 6, жовтень - 445, листопад 1308, грудень - 1750.

Кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 2.3 договору за розрахункову одиницю газу приймається один кубічний метр (куб.м.), приведений до стандартних умов: (t) = 20 градусів Цельсія, тиск газу (Р) = 760 мм ртутного стовпчика.

В межах пунктів 5.1 - 5.3 договору визначено, що ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб.м природного газу становить 3509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн.

Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 35297111,08 грн., крім того ПДВ - 7059422,22 грн., разом з ПДВ - 42356533,30 грн. (п. 5.5 договору).

Пунктом 6.1. договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У п. 11.1 договору закріплено, що цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2013 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

27.12.2013 р. сторони уклали додаткову угоду №1 до договору, якою виклали в іншій редакції пункт 1.1 договору, передбачивши, що продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього договору.

Викладено в іншій редакції пункт 1.2 договору, погодивши що газ, який продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (далі - споживачами покупця).

Зменшено загальний обсяг поставки газу згідно з п. 2.1 договору до 6480,4 тис. куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб.м.): січень - 1635,6, лютий - 1403,7, березень - 1086,0, квітень - 305,6, травень - вересень - 0, жовтень - 409,5, листопад - 696,5, грудень - 943,5.

Ціну на газ встановлено у п. 5.2 договору з 01 січня 2013 року за 1000 куб.м. в розмірі 3509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%, податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3884,78 грн., крім того ПДВ 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4661,74 грн.

З 01 липня 2013 року ціна за 1000 куб м. газу становить 3459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%, податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 295,60 грн., крім того ПДВ 20% - 59,12 грн., всього з ПДВ - 354,72 грн. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3823,78 грн., крім того ПДВ 20% - 764,76 грн., всього з ПДВ - 4588,54 грн.

Також викладено пункт 5.5 договору в наступній редакції: "Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу".

Дана додаткова угода поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 січня 2013 року.

В силу положення ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Положенням частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, протягом січня-квітня та жовтня-грудня 2013 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 22648273,25 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу:

- за січень 2013 року - на суму 4843543,70 грн.;

- за лютий 2013 року - на суму 4111651,15 грн.;

- за березень 2013 року - на суму 3864877,50 грн.;

- за квітень 2013 року - на суму 848435,95 грн.;

- за жовтень 2013 року - на суму 1789529,04 грн.;

- за листопад 2013 року - на суму 2601699,91 грн.;

- за грудень 2013 року - на суму 4588536,00 грн.

Натомість відповідач протягом січня-грудня 2013 року здійснював часткові оплати спожитого природного газу, загалом оплачено 13120147,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями відповідача та реєстрами оплат позивача за цей період. Судом вірно вказано, що фактична вартість неоплаченого природного газу на момент подання позову становила 9528126,25 грн.

Між тим, як слідує з матеріалів справи, після звернення позивача до суду з позовом відповідачем було частково сплачено вартість спожитого природного газу на загальну суму 4697841,73 грн.Таким чином, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що предмет спору в частині стягнення основного боргу в сумі 4697841,73 грн. на момент розгляду справи відсутній.

Таким чином на момент розгляду справи залишок заборгованості за природний газ становить 4830284,52 грн.

Доказів сплати боргу в розмірі 4830284,52 грн. відповідач суду не надав. Суму заборгованості в розмірі 4830284,52 грн. визнав, про що зазначив у своєму клопотанні до суду від 05.03.2015 р. вих. № 288.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 4830284,52 грн. підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 3731500,00 грн., який був оплачений відповідачем до подачі позову, пред'явлені безпідставно, тому в задоволенні цих вимог суд відмовляє.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Умовами п. 6.1 договору встанволено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, відповідно до умов договору та вищенаведеного роз'яснення останнім днем розрахунку за товар є 13-те число місяця, наступного за місяцем поставки газу. Відповідно прострочення оплати виникає з 14-го числа.

За прострочення оплати природного газу за загальний період з 14.02.2013 р. по 25.06.2014р. позивачем нараховані 3% річних в сумі 587302,14 грн. та інфляційні втрати в сумі 1763075,89 грн.

Розрахунки 3% річних та інфляційних втрат судом перевірені, вимоги про стягнення 3% річних в сумі 587302,14 грн. та інфляційних втрат в сумі 1763075,89 грн. визнані обґрунтованими.

Доводи відповідача про необхідність відмови в задоволенні цих вимог суд визнав безпідставними, оскільки законодавством не передбачено можливості звільнення боржника від сплати цих нарахувань або зменшення їх розміру.

У ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України закріплено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з п. 4.1 та абз. 1 п. 1.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Враховуючи навдене, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 587302,14 грн. та інфляційних втрат в сумі 1763075,89 грн.

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 1616005,71 грн.

Суд першої інстанції з огляду на скрутний фінансовий стан відповідача, та положення Закону України від 13.01.2015р. № 85-VIII "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" суд дійшов висновку зменшити розмір присудженої до стягнення пені з 1616005,71 грн. до 20000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до статті 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником, що відповідає позиції, викладеній в інформаційному листі ВГСУ від 07.04.2008 №01-8/211.

Разом з цим, колегія суддів враховує те, що ст. 233 Господарського суду України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України не встановлено конкретних критеріїв, за наявності яких суд зменшує заявлені до стягнення суми штрафних санкцій у тому чи іншому обсязі, відтак відповідний висновок має узгоджуватись зі ст. 3 Цивільного кодексу України, якою визначено загальні засади цивільного законодавства.

Відповідно до п. 4.2 статуту товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівськ-Енергія" метою діяльності товариства є виробництво та постачання теплової енергії в гарячій воді та парі споживачам у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з концесійним договором від 24.07.2007 р., укладеним між Артемівською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Артемівськ-Енергія", відповідач отримав на 40 років в концесію цілісний майновий комплекс міського комунального підприємства "Артемівськтепломережа" з метою задоволення суспільних потреб у сфері надання послуг теплопостачання на території міста Артемівська, Соледара, Артемівського району за умови сплати концесійних платежів та виконання інших умов даного договору.

За умовами пункту 1.2 договору в редакції додаткової угоди від 27.12.2013 р. № 1 до договору № 13/4156-БО-6 від 27.12.2013 р. купівлі-продажу природного газу, газ, який продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (далі - споживачами покупця).

Підприємство постачає теплову енергію згідно затверджених тарифів, які є нижчими від рівня рентабельності підприємства, що призводить до збитковості підприємства.

Заборгованість держави з компенсації збиткового тарифу відповідачу складає більше 20 млн. грн., що підтверджується розрахунком обсягу заборгованості за минулі роки з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню ТОВ "Артемівськ-Енергія" за 2007-2013 роки та 9 місяців 2014 року, який складений Департаментом житлово-комунального господарства Донецької облдержадміністрації та начальником фінансового управління Артемівської міської ради.

Протоколом № 87 від 12.11.2014 р. засідання територіальної комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу узгоджені обсяги заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію станом на 01.10.2014 р., які залишились непогашеними, склали перед ТОВ "Артемівськ-Енергія" суму 20879438,43 грн.

Нестабільна політична ситуація в країні та проведення антитерористичної операції в регіоні потягло за собою зупинку діяльності багатьох підприємств у регіоні та відповідно падіння попиту на послуги теплопостачання, а також падіння рівня платоспроможності населення.

Основними споживачами виробленої відповідачем теплової енергії є населення, яке в силу складної політико-економічної ситуації в регіоні неспроможне оплачувати спожиту теплову енергію в повному обсязі, а також бюджетні організації.

За інформацією Управління праці та соціального захисту населення по роботі з вимушеними переселенцями з зони АТО станом на 05.02.2015 р. кількість врахованих на території Артемівської міської ради осіб, які переселені з районів проведення АТО, включених згідно ПКМУ від 01.10.2014 р. № 509 в Єдину інформаційну базу даних переміщених осіб, складає 36121 особа.

Зі змісту листа Відділу охорони здоров'я Артемівської міської ради від 04.02.2015 р. №70 на адресу міського голови, а також з листа виконавчого комітету Артемівської міської ради від 05.02.2015 р. № 01/07-48 на адресу ТОВ "Артемівськ-Енергія" вбачається, що вимушені переселенці проживають у колективних місцях перебування (гуртожитки, лікарні), всім їм надаються послуги теплопостачання. Крім того, ТОВ "Артемівськ-Енергія" було задіяно у ремонті та підключенні до послуг великої кількості об'єктів, які довгий час не використовувались. Також у місті знаходиться велика кількість спеціальних підрозділів МВД, державних структур, зареєстрованих на території міста (учбові заклади, госпіталі, медичні заклади, центри соціальної допомоги, пункт видачі перепусток тощо), всі вони отримують якісну послугу теплопостачання. У той же час питання оплати та джерел фінансування є відкритим. Застосування до ТОВ "Артемівськ-Енергія" додаткових фінансових навантажень та санкцій може призвести до припинення подачі життєзабезпечувальної послуги для міста, яке по суті є центром надання соціальної та медичної допомоги для великої кількості населення, військовослужбовців та соціальних структур.

Як свідчить баланс (звіт про фінансовий стан) ТОВ "Артемівськ-Енергія", станом на 30 вересня 2014 року дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги підприємства склала 26394000,00 грн., з них бюджетна заборгованість - 1546000,00 грн. Збиток від господарської діяльності за цей період склав 35620000,00 грн.

Згідно довідки ТОВ "Артемівськ-Енергія" станом на 01.01.2015 р. дебіторська заборгованість бюджетних установ становить 5410800,00 грн., пільги та субсидії - 4115200,00 грн., населення - 33015100 грн., інші організації - 3537300,00 грн., всього - 46078400,00 грн.

У зв'язку з закінченням опалювального періоду 2012-2013 років, припиненням діяльності з вироблення теплової енергії та тяжким фінансовим станом, наказом по підприємству від 30.04.2013 р. №69-ос підприємство переведено на роботу в режимі неповного робочого часу.

Викладене свідчить, що відповідач дійсно знаходиться у важкому фінансову становищі, а утворенню заборгованості відповідача за поставлений природний газ сприяли причини об'єктивного характеру, які не залежали від відповідача.

У той же час, відповідач у складних фінансово-економічних умовах продовжував оплачувати спожитий природний газ, як у спірному періоді, так і після звернення позивача до суду з позовом.

Суд зазначає, що господарська діяльність відповідача має важливе соціальне значення для міста Артемівськ та Артемівського району і застосування надмірних фінансових санкцій може призвести до зупинки діяльності підприємства, що потягне серйозні негативні наслідки для району в цілому.

За висновком суду, розмір пред'явленої до стягнення пені (1616005,71 грн.) є занадто великим порівняно із стягуваною сумою боргу (4830284,52 грн.) та складає майже третину від суми основного боргу. При цьому суд враховує, що збитків від прострочення оплати природного газу позивач не зазнав, а втрати від знецінення грошових коштів за період прострочення будуть компенсовані позивачу за рахунок 3% річних та інфляційних втрат.

Разом з тим, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду не погоджується з розміром зменшення судом першої інстанції неустойки, оскільки в даному випадку обов'язковим є врахування інтересів обох сторін. Як вбачається судом було зменшено розмір присудженої до стягнення пені з 1616005,71 грн. до 20000,00 грн., практично на 98%.

Водночас, суд приймає до уваги матеральний стан позивача, а саме факт існування довгострокових податкових та кредитних зобов'язань, що підтверджується Балансом підприємства станом на 30.09.2014 року. А відтак вважає за доцільне зменшення розміру стягнення пені на 50%, стягнувши 808002,85 грн. пені. На доцільності зменшення в даному процентному відношенні розміру неустойки наголошено й Вищим господарським судом України у постановах №920/1689/14 від 19 березня 2015 року, №908/3414/14 від 01 квітня 2015 року, № 908/5651/14 від 18 травня 2015 року.

У зв'язку з чим, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені у розмірі 20000,00 грн. підлягає зміні, шляхом стягнення 808002,85 грн. пені.

Разом з тим, колегія вважає правомірним висновок суду, всупереч доводам апеляційної скарги позивача, в частині задоволення клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення до 31.12.2015 р.

Колегія суддів приймає до уваги клопотання про розстрочку відповідача, зі змісту якого вбачається, що у виникненні заборгованості немає прямої вини боржника, оскільки підприємство постачає теплову енергію згідно затверджених тарифів, які є нижчими від рівня рентабельності підприємства, що призводить до збитковості підприємства. Заборгованість держави з компенсації збиткового тарифу відповідачу складає більше 20 млн. грн. У зв'язку з тяжким фінансовим станом підприємство переведено на роботу в режимі неповного робочого часу. Крім того, відповідач просить врахувати, що підприємство знаходиться в зоні проведення АТО, що негативно впливає на платоспроможність споживачів та тягне за собою недоотримання доходів підприємством від наданих ним послуг. Станом на 01.01.2015р. дебіторська заборгованість перед відповідачем з боку споживачів складає більше 46 млн. грн., з них заборгованість населення - 33 млн. грн.

Відповідно до п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Питання задоволення заяви сторони у справі про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

При цьому господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але, перш за все, повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що надані відповідачем докази свідчать, що відповідач дійсно знаходиться у важкому фінансову становищі і на теперішній час у останнього відсутні достатні грошові кошти, які можуть бути спрямовані на погашення заборгованості в повній сумі перед позивачем. При цьому, відповідач не відмовляється від сплати заборгованості. Протягом спірного періоду відповідач постійно сплачував заборгованість частковими платежами, що свідчить про намагання відповідача сплатити заборгованість в добровільному порядку. Розстрочка виконання рішення суду сприятиме як можливості відновлення господарської діяльності відповідача, так і зробить реальною можливість отримання боргу позивачем.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції не відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги відповідача та зміни рішення господарського суду Запорізької області від 16.03.15 у справі № 908/6357/14 в частині стягнення пені у розмірі 20000,00 грн.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.4 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 16.03.15 у справі № 908/6357/14 змінити в частині стягнення 20000,00 грн. (двадцять тисяч грн. 00 коп.) пені, стягнувши з відповідача 808002,85 грн. (вісімсот вісім тисяч дві грн. 85 коп.).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівськ-Енергія" (вул. Зелена, буд. 41, м. Артемівськ, Донецька область, 84500, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 63514,47 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівськ-Енергія" (вул. Зелена, буд. 41, м. Артемівськ, Донецька область, 84500, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 15564,24 грн.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 02 червня 2015 року

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.