РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015Справа №910/8547/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району»

про стягнення 20 643,10 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Кучкова Ю.В. (представник за довіреністю №91/2014/12/26-11 від 26.12.2014р.);

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району» (надалі також - відповідач) суми в розмірі 20 643,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було самовільно спожито електричну енергію, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 20 643,10 грн.

Відповідач відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою від 08.04.2015р. позовна заява прийнята до розгляду, їй присвоєно №910/8547/15-г та розгляд справи призначено на 19.05.2015р.

В судовому засіданні 19.05.2015р. в справі було оголошено відкладення до 26.05.2015р., у зв'язку з неявкою представника відповідача.

В судове засідання 26.05.2015р. представник від відповідача не з'явився повторно.

Судом також враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 26 травня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.10.2011р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) було укладено Договір по постачання електричної енергії №52140 (надалі - Договір), відповідно до розділу 1 якого, позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача за об'єктами відповідача згідно з умовами цього Договору та Додатків до Договору, що є його невід'ємною частиною, а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та Додатків до Договору, що є його невід'ємною частиною. Точка продажу електричної енергії: на межі балансової належності електроустановок споживача. Приєднана та дозволена потужність у точці підключення визначена в Додатку «Перелік об'єктів відповідача».

Додатками №4А до Договору сторони погодили перелік об'єктів відповідача, що підключені до мереж енергопередавальної організації.

09.07.2013р. уповноваженим представниками позивача було проведено перевірку об'єкту відповідача, у присутності уповноваженого представника - Удод О.Р., за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 30, про що складено Акт про порушення №22017.

В ході зазначеної перевірки були виявлені порушення Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996р., зареєстровано Міністерством юстиції України за номером 417/1442 від 02.08.1996 р. (далі - ПКЕЕ), а саме: самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної. Самовільне підключення виконано відкрито.

Також, 27.11.2013р. уповноваженим представниками позивача було проведено перевірку об'єкту відповідача, у присутності уповноваженого представника - Удод О.Р., за адресою: м. Київ, Андріївський узвіз, 22-А, про що складено Акт про порушення №23110.

В ході зазначеної перевірки були виявлені порушення Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996р., зареєстровано Міністерством юстиції України за номером №417/1442 від 02.08.1996р., а саме: самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання електроенергії можливо тільки на підставі договору з енергопостачальником.

Відповідно до п. 5.1. Правил користування електричною енергією (надалі - ПКЕЕ), затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.196р. №28 Договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Згідно з пунктом 1 частини 2 ст. 27 Закону України "Про електроенергетику" правопорушеннями в електроенергетиці є крадіжка електричної та теплової енергії, у тому числі самовільне підключення до об'єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку.

Відповідно до п. 1.1. ПКЕЕ, дані правила регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії).

Згідно з пунктом 1.3. ПКЕЕ постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом. Аналогічне положення закріплено у статті 275 ГК України.

Відповідно до п. 6.41 ПКЕЕ, у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих Правил або умов договору на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється акт порушень.

Пунктом 6.42 ПКЕЕ передбачено, що на підставі акта порушень уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг недоврахованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Рішення комісії оформляється протоколом і набирає чинності з дня вручення протоколу споживачу. Разом з протоколом споживачу надаються розрахунок величини вартості та розрахункові документи для оплати недоврахованої електричної енергії та/або збитків.

Матеріалами справи підтверджується письмове повідомлення відповідача про день, час та місце засідання комісії з розгляду актів порушень Правил користування електричною енергією та умов договорів про постачання електричної енергії і нарахувань за ними (далі - Комісія) на якому було розглянуто вищезазначений акт про порушення.

16.07.2013р. на засіданні Комісії було розглянуто акт про порушення №22017 від 09.07.2013р., що підтверджується протоколом №1087, та проведено відповідачу нарахування в сумі 42 001,05 грн.

15.08.2013р. на підставі листа відповідача від 09.08.2013р. вих.. №22АУ/14588 проведено повторну комісію по розгляду Актів порушень, рішення якої перенесено на 22.08.2013р.

22.08.213р. відбулось засідання комісії яке оформлено протоколом №949 від 22.08.2013р., в якому зазначено: Рішення комісії від 16.07.2013р. скасувати та прийняти нове. Провести нарахування за Актом №2207. Нарахування по акту проведено на суму 11 262,71 грн.

20.03.2014р. відбулось засідання комісії з розгляду актів відповідача, оформлене протоколом №332. За актом №23110 нарахування склали 11 380,40 грн.

Як підтверджується наданою до матеріалів справи випискою по рахунку, 03.11.2014р. відповідачем було сплачено 2 000,00 грн. за Актом порушення №23110.

Таким чином борг відповідача за Актом №22017 становить 11 262,71 грн., а за Актом №23110 становить 9 380,40 грн., що разом становить 20 643,10 грн.

Згідно з п.п. 5 п. 2.1 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, що була затвердження постановою №562 Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006р. (далі - Методика), остання застосовується на підставі акта про порушення, складеного в порядку, установленому цією Методикою, з урахуванням вимог ПКЕЕ та в разі виявлення самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника.

При розрахунку обсягу та вартості спожитої електроенергії без обліку (договору) позивач керувався положеннями п. 2.6. та формулою п. 2.7. Методики та режимом роботи 7 днів на тиждень, 12 годин на добу, потужність 2.4 кВт.

Таким чином, розрахунок обсягу та вартості електроенергії, спожитої без обліку, здійснено з дотриманням норм чинного законодавства.

На виконання ч. 4 п. 6.42 ПКЕЕ відповідачу було надіслано 19.09.2013р. та 24.03.2014р. копії протоколу засідання комісії, акту про порушення, розрахунку, а також рахунок-фактуру на сплату вартості спожитої без обліку електроенергії.

Пунктом 6.43 ПКЕЕ встановлено, що споживач має оплатити розрахункові документи за недовраховану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунку.

Згідно з п. 4 чинних на спірний період Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 12.12.2007р. №1149 нормативні строки пересилання міської рекомендованої письмової кореспонденції становлять 3 дні.

За таких обставин, фактичним днем отримання надісланих документів, в тому числі рахунку, є 02.10.2014р. та 25.03.2014р. відповідно.

Разом з тим, вартість самовільно спожитої електричної енергії як станом на час звернення до суду, так і в процесі розгляду спору судом відповідачем в повному обсязі не сплачена, доказів зворотного суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу, хоча п. 1.2. ПКЕЕ визначає споживача як юридичну або фізичну особу, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору, однак вказаний термін слід застосовувати більш широко, в тому числі і стосовно осіб, які використовують електричну енергію без укладення договору на електропостачання. Так, зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 16.05.2011р.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що факт наявності у відповідача заборгованості внаслідок несплати вартості самовільно спожитої електроенергії у розмірі 20 643,10 грн. належним чином доведений, не спростований відповідачем, а отже вимоги про стягнення вказаної суми в справі №910/8547/15-г є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судовий збір позивача у розмірі 1 827,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району» (, адреса: 04071, м. Київ, вул. Хорива, 36) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (, адреса: 01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5) суму в розмірі 20 643,10 грн. (двадцять тисяч шістсот сорок три гривни 10 копійок) та судовий збір в розмірі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.05.2015р.

Суддя С.М. Морозов