ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 р. Справа № 923/652/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Гридасова Ю.В. при секретарі Зуденко Є.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Прокурора м.Нова Каховка Херсонської області в інтересах держави в особі Новокаховської міської ради, АДРЕСА_1

до відповідача-1 Відділу освіти Новокаховської міської ради Херсонської області, АДРЕСА_1

до відповідача-2 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про визнання недійсним договору на майбутнє та зобов'язання повернути майно,

за участю прокурора - Глушак В.П., посвідчення № 023989 від 31.12.13 р.;

представників:

позивача - не прибув;

відповідача-1 - не прибув;

відповідача-2 - не прибув.

Прокурор звернувся до господарського суду Херсонської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Новокаховської міської ради у якій просить визнати договір № 04/11-ор оренди комунального майна від 01.09.2011, укладений між відділом освіти Новокаховської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та додаткові угоди до нього від 10.07.2013, 01.08.2013 недійсними на майбутнє, зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути Відділу освіти Новокаховської міської ради частину приміщення будівлі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Новокаховської міської ради Херсонської області загальною площею 6,3 кв. м вартістю 4308 грн., розташовану за адресою АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на положення ст. ст. 121, 142-145 Конституції України, ст. ст. 14, 18, 29, 63 Закону України "Про освіту", ст. ст. 203, 215,216 ЦК України, ст. 207 ГК України.

Прокурор в ході судового засідання підтримав вимоги, викладені у позовній заяві.

Позивач та відповідачі, повідомлені про час, дату і місце проведення засідання господарського суду належним чином, відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, не скористалися своїм правом на участь у вирішенні спору, про причини неявки господарський суд не повідомили. Відповідач-1 відзив на позовну заяву до дня засідання суду не представив.

Відповідно до положень ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву заперечує проти позовних вимог, посилаючись на наступні обставини. Як стверджує відповідач-2, позивач не звернув увагу на норми статей 61 та 63 Закону України «Про освіту», якими передбачено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування є зокрема і доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання. Навчальні заклади самостійно розпоряджаються прибутками від господарської та іншої передбаченої їх статутами діяльності. Крім того, на думку відповідача-2, здавання в оренду тимчасово вільних приміщень прямо передбачено пп. 2 п. 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, ішими установами та закладами системи освіти, що належить до державної і комунальної форми власності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.10 р. № 796. Аналізуючи дані законодавчі норми, відповідач-2 не погоджується з висновком прокурора, щодо неправомірності передання в оренду приміщення навчального закладу у зв'язку з прямою забороною законодавства про освіту. У вирішенні спорів щодо визнання дійсним або недійсним договору оренди необхідно враховувати вимоги ст. 220, 640, 759, 794 Цивільного кодексу України, 7-10, 12 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до п. 3.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.13 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарський договорів) недійсними», необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (частина перша статті 207 ГК України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. До господарських договорів, що підпадають під ознаки відповідної норми, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства і спрямовані, зокрема, на: використання всупереч законові державної або комунальної власності; використання власного майна на шкоду інтересам суспільства, правам, свободі і гідності громадян. Для прийняття рішення зі спору, на думку відповідача-2, необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов'язання, а також наявність наміру у кожної із сторін. Враховуючи вищенаведене, на думку відповідача-2, можна прийти до висновку, що сторони при підписанні спірного договору оренди не мали наміру зашкодити інтересам держави та суспільства, використовувати орендоване приміщення не за цільовим призначенням. З вищенаведеного, на думку відповідача-2, вбачається, що оскаржуваний Договір оренди нерухомого майна не суперечить вимогам ЦК України, ГК України, тому відсутні підстави вважати його недійсним. У силу припису ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презумується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову). Відповідач-2 вважає, що прокурор не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для задоволення позовних вимог. Відповідно до Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 2 від 16.01.13 року «Про внесення змін до деяких постанов пленуму ВГС України доповнень і змін, що стосуються участі прокурора у судовому процесі», прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві. Тобто, як вважає відповідач-2, інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. З урахуванням того, «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту. Але, прокурором, на думку відповідача-2, не обґрунтовано, у чому саме полягає порушення інтересів держави та які інтереси підлягають захисту. Як стверджує відповідач-2, в результаті укладення договору оренди, який прокурор вважає спірним, навпаки, навчальний заклад отримав додаткове фінансування від передачі в оренду приміщення, яке в свою чергу є вільним та не використовується у навчальному процесі.

У судовому засіданні 28.05.15 оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши наявні матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в :

Розпорядженням Новокаховського міського голови від 29.07.2011 року № 264-р начальнику відділу освіти Новокаховської міської ради дозволено продовжити дію договору оренди з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на приміщення площею 6,3 кв. м на першому поверсі будівлі загальноосвітньої школи № 1, що розташована за адресою: м. Нова Каховка, вул. Леніна, 27, терміном на два роки.

01.09.2011 між відділом освіти Новокаховської міської ради (надалі за текстом рішення - Відповідач-1) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі за текстом рішення - Відповідач-2) укладено договір № 04/11-ор оренди комунального майна (надалі за текстом рішення - Договір), на підставі якого останній передано у строкове платне користування приміщення площею 6,3 кв. м на першому поверсі будівлі загальноосвітньої школи № 1, що розташована за адресою: м. Нова Каховка, вул. Леніна, 27, для здійснення підприємницької діяльності з продажу навчально-методичної літератури, канцелярських товарів та установки копіювальної техніки. У подальшому, 10.07.13 та 01.08.13 було укладено додаткові угоди до Договору, останньою продовжена дія Договору до 31 липня 2015 року.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи будівлі за адресою: м. Нова Каховка, вул. Леніна, 27 встановлено, що вона складається з декількох поверхів та хоча і має різні входи, але відповідно до плану є єдиним цілісним майновим комплексом приміщень.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про освіту" навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не можуть бути об'єктами оренди об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна», згідно якої загальнодержавне значення мають і не підлягають приватизації об'єкти освіти.

Згідно ст. 14 Закону України «Про освіту» місцеві органи державної влади та місцевого самоврядування забезпечують розвиток мережі навчальних закладів та установ, організацій системи освіти, зміцнення їх матеріально-технічної бази та господарське обслуговування.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про освіту» структура освіти включає дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту; професійно-технічну освіту; вищу освіту; післядипломну освіту.

Матеріально-технічна база загальноосвітніх навчальних закладів відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальну середню освіту» включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Вимоги до матеріально-технічної бази загальноосвітніх навчальних закладів визначаються відповідними будівельними і санітарно-гігієнічним нормами і правилами.

Відповідно до Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 01.08.2001 № 563 навчально-виховний процес - це система організації навчально-виховної, навчально-виробничої діяльності, визначеної навчальними, науковими, виховними планами (уроки, лекції, лабораторні заняття, час відпочинку між заняттями, навчальна практика, заняття із трудового, професійного навчання, і професійної орієнтації, виробнича практика, робота у трудових об'єднаннях, науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, походи, екскурсії, спортивні змагання, перевезення чи переходи до місця проведення заходів тощо).

Відповідно до пункту 3.19. Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001 забороняється здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання загальноосвітніх навчальних закладів підприємствам, установам, організаціям, іншим юридичним особам та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом.

Частиною 5 статті 63 Закону України "Про освіту" передбачено, що об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Передача в оренду частини приміщення загальноосвітньої школи для здійснення підприємницької діяльності з продажу навчально-методичної літератури, канцелярських товарів та установки копіювальної техніки, за спірним Договором, свідчить про використання вказаного майна не за призначенням, тобто не в навчально-виховному процесі та не зі збереженням його функціонального призначення, а з метою отримання орендарем прибутку в результаті власної підприємницької діяльності.

Отже, укладаючи оспорюваний Договір, його сторони припустилися порушення законодавства, що є правовою підставою для визнання його недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Із змісту зазначеної статті випливає, що правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, до яких, зокрема, треба віднести: законність змісту правочину, наявність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності; вільне волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі; відповідність форми вчинення правочину вимогам законодавства, його спрямованість. Правочин є чинним, якщо він не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам громадського суспільства.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України правочин є дійсним, якщо його зміст не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та загальним умовам дійсності правочину.

Відповідно до частин 1 і 3 ст. 207 Господарського кодексу України Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Згідно з правовою позицією, викладеною у п. 2.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє. При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення. Якщо господарське зобов'язання припиняється лише на майбутнє, господарським судам слід виходити з того, що у відповідних випадках і неможливості повернення одержаного за зобов'язанням у натурі правові наслідки такої недійсності визначаються відповідно до статті 216 ЦК України та частини другої статті 208 ГК України. Разом з тим якщо за правочином, визнаним недійсним, права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, то наслідки у вигляді реституції застосовані бути не можуть, але згідно з частиною другою статті 236 ЦК України можливість настання таких прав та обов'язків у майбутньому припиняються. Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи викладене, частина приміщення загальною площею 6,3 кв. м у будівлі загальноосвітньої школи № 1, розташованої за адресою: м. Нова Каховка, вул. Леніна, 27, підлягає поверненню орендодавцю за спірним Договором, відповідно до ст. 216 ЦК України.

За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Під час розгляду справи судом встанолений факт незаконної передачі за спірним Договором в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, для здійснення діяльності, яка не пов'язана з навчально-виховним процесом, приміщення загальноосвітньої школи, чим завдається істотна шкода гарантованим державою інтересам та правам дітей на безпечні та нешкідливі умови навчання та виховання у навчальному закладі освіти.

Відповідно до ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладено здійснення представництва інтересів громадянин або держави в суді, у випадках передбачених законом.

Згідно до ст. 2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 прокурори і їх заступники мають право звертатися до суду з позовними заявами в інтересах держави. Оскільки "інтереси держави є оціночним поняттям" прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах", означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до змісту ст.ст. 6, 7, 13, 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Управління державним майном від імені народу (територіальної громади) здійснює Верховна Рада України і місцеві ради, які здійснюють контроль за ефективністю використання ввіреного їм державного майна.

Згідно ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органом місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України цим та іншими законами, а також повноважень переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Підставою для набуття Новокаховською міською радою права комунальної власності на майно є безоплатна передача їй вказаного майна державою.

Відділ освіти Новокаховської міської ради відповідно до Положення, затвердженого рішенням 50 сесії міської ради 6-го скликання від 31.10.2013 № 1296, є виконавчим органом Новокаховської міської ради, який здійснює управління навчальними закладами, є підзвітним та підконтрольним міській раді та підпорядковується в своїй діяльності виконавчому комітету міської ради та міському голові.

Згідно пп. 2.2, 2.10 Положення про відділ освіти Новокаховської міське ради - основними завданнями відділу, у тому числі, є удосконалення мережі відповідних навчальних закладів згідно з освітніми потребами громадян, забезпечення соціального захисту, охорони життя, здоров'я, та захисту прав учасників навчально-виховного процесу в навчальних закладах і установах освіти.

Наказом начальника відділу освіти міської ради від 09.03.2005 № 93 затверджено статут загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Новокаховськс міської ради Херсонської області.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.4, 1.5 Статуту загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Новокаховської міської ради Херсонської області (надалі за текстом рішення - навчальний заклад) загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 1 Новокаховської міської ради Херсонської області є юридичною особою, засновником навчального закладу є Новокаховська міська рада; юридична адреса навчального закладу: АДРЕСА_1. Головною метою навчального закладу є забезпечення реалізації права громадяї на здобуття повної загальної середньої освіти. Крім того, згідно виписки з ЄДРПОУ № 260295 основним видом економічної діяльності загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Новокаховської міської ради Херсонської області є загальна середня освіта (код 85.31); місцезнаходженням юридичної особи - загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Новокаховської міської ради Херсонської області зазначено адресу: 74900, Херсонська область, АДРЕСА_1

Підставою представництва прокуратурою інтересів органу місцевою самоврядування в особі Новокаховської міської ради став факт використання не за призначенням приміщення загальноосвітньої школи, що унеможливлює використання зданого в оренду приміщення для розвитку загальної середньо освіти.

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а заперечення Відповідача-2 проти позову не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідачів у рівних частинах.

На підставі зазначених вище норм матеріального права, керуючись ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати договір № 04/11-ор оренди комунального майна від 01.09.2011, укладений між відділом освіти Новокаховської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та додаткові угоди до нього від 10.07.2013 і від 01.08.2013 недійсними на майбутнє.

3. Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (адреса: 74900, АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) повернути відділу освіти Новокаховської міської ради (юридична адреса: 74900, Херсонська область, м.Нова Каховка, вул. К.Маркса, 6, ) частину приміщення будівлі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 Новокаховської міської ради Херсонської області загальною площею 6,3 кв.м. вартістю 4308 грн., розташовану за адресою Херсонська область, м.Нова Каховка, вул. Леніна, 27/1. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: 74900, АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход державного бюджету України (код отримувача - 37959779 УДКСУ у місті Херсоні, банк ГУДКСУ у Херсонській області, МФО - 852010, р/рахунок № 3002, судовий збір, код 03500045) 609грн.00коп. судового збору. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Стягнути з Відділу освіти Новокаховської міської ради Херсонської області (адреса: 74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. К. Маркса, 6, ідентифікаційний номер - 02146682) в доход державного бюджету України (код отримувача - 37959779 УДКСУ у місті Херсоні, банк ГУДКСУ у Херсонській області, МФО - 852010, р/рахунок № 3002, судовий збір, код 03500045) 609грн.00коп. судового збору. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

(Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом).

Повне рішення складено 02 червня 2015 р.

Суддя Ю.В. Гридасов