ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2015 р. Справа № 908/588/15-г

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Фоміна В.О.

при секретарі Литвиновій К.О.

за участю представників сторін:

позивача - Ременяки М.В. (довіреність №23-12/14-5 від 23.12.2014р.),

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №2211 З/2) на рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.15р. у справі № 908/588/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль", м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", м.Маріуполь,

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.03.2015р. (суддя Хуторной В.М.) позов задоволено. Витребувано з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (87525, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Бахчиванджи, буд. 2, код ЄДР 32794511) та передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" (04073, м. Київ, проспект Московський, буд. 9, корп. 5, офіс 101, код ЄДР 34480657) вантажний автомобіль MAN TGA26413, № кузова WMAH050ZZZ3G шасі 164469. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (87525, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Бахчиванджи, буд. 2, код ЄДР 32794511) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" (04073, м. Київ, проспект Московський, буд. 9, корпус 5, офіс 101, код ЄДР 34480657) витрати по сплаті судового збору в розмірі 4357 (чотири тисячі триста п'ятдесят сім) грн. 46 коп.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що позивач не довів, що відповідач є незаконним та недобросовісним володарем предмету лізингу у сенсі ст.ст. 397, 400 Цивільного кодексу України.

21.05.2015р. від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження по справі (вх. №8023), в якому відповідач просив зупинити провадження у справі №908/588/15-г до вирішення господарським судом Запорізької області пов'язаної з нею іншої справи №908/2528/15-г.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини не з'явлення суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце слухання справи ухвалою суду від 25.05.2015р.

Представник позивача у судовому засіданні та у відзиві на апеляційну скаргу (вх. №8131 від 25.05.2015р.) проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Проти клопотання відповідача про зупинення провадження у справі заперечував.

Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження по справі до вирішення господарським судом Запорізької області пов'язаної з нею іншої справи №908/2528/15-г вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити, враховуючи те, що відповідачем не обґрунтовано належним чином неможливості розгляду даної справи відповідно до ст.79 ГПК України. Крім того, відповідно до копії ухвали господарського суду Запорізької області у справі №908/2528/15-г, доданої до клопотання, розгляд справи було призначено на 19.05.2015р. і станом на час розгляду справи №908/588/15-г відповідачем до суду апеляційної інстанції не надано жодних процесуальних документів щодо руху пов'язаної справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні докази по справі, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

В січні 2015р. ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про витребування з незаконного володіння у ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" та передання позивачу майна, предмету лізингу - вантажного автомобіля MAN 26413, № кузова/шасі WMAH050ZZZ3G164469, переданого за договором фінансового лізингу №L636-04/07 від 26.04.2007р.

Позов обґрунтовано тим, що 26.04.2007 р. між ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль", лізингодавцем, та ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком", лізингоодержувачем, укладено договір фінансового лізингу №L636-04/07, згідно з яким лізингодавець на підставі договору купівлі - продажу зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у володіння та користування протягом усього строку лізингу майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в специфікації, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору строк лізингу складається з періодів лізингу, зазначених в графіку платежів та не може бути менше одного року.

Відповідно до графіку платежів строк лізингу за договором складається з 60 періодів лізингу з липня 2007 року по червень 2012 року.

Акт приймання-передачі предмета лізингу за договором був підписаний 22.06.2007р., таким чином першим періодом лізингу за договором є липень 2007 року, а останнім - червень 2012 року.

Відповідно до п. 8.2.1. загальних умов лізингоодержувач має право використовувати предмет лізингу протягом строку лізингу.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором. В свою чергу, лізингодавець має право вимагати повернення предмету лізингу.

Проте, як зазначає позивач, на сьогоднішній день предмет лізингу не повернутий та продовжує використовуватись відповідачем без належної правової підстави, порушуючи право власності лізингодавця.

Як зазначає позивач, між позивачем та відповідачем було укладено договір, на підставі якого у відповідача виникло речове право на чуже майно (право користування предметом лізингу). Вказане право виникло у відповідача саме на строк лізингу. Лише протягом строку лізингу відповідач міг користуватися предметом лізингу. Проте, у зв'язку з закінченням строку лізингу у відповідача припинилося речове право на чуже майно, а відтак останній незаконно, без відповідної правової підстави володіє та користується предметом лізингу, що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом.

18.03.2015р. господарським судом Запорізької області прийнято оскаржуване рішення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як вже зазначалось, 26.04.2007р. між ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль", лізингодавцем, та ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком", лізингоодержувачем, укладено договір фінансового лізингу №L636-04/07.

Відповідно до п.8.1. договору цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та сплати лізингоодержувачем авансового лізингового платежу згідно графіку і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за цим договором.

Відповідно до п.5.4 загальних умов фінансового лізингу (додаток №4 до договору), лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі починаючи з першого періоду лізингу. При цьому, першим періодом лізингу вважається календарний місяць, що слідує за місяцем в якому предмет лізингу був переданий лізингоодержувачу за актом приймання - передачі. Зазначені в графіку платежів порядкові номери періодів лізингу відповідають календарним місяцям, які слідують за першим періодом лізингу, в прямому порядку.

Відповідно до специфікації предметом лізингу є вантажний автомобіль MAN 26413, вартістю 344637,25 грн., у т. ч. ПДВ.

Угодою про внесення змін до договору б/н б/д сторонами у зв'язку із збільшенням вартості предмету лізингу за договором купівлі - продажу від 26.04.2007р. №Р632 -04/07 внесено зміни в п. 3.1. договору та вказаний пункт викладено у новій редакції: "Вартість предмету лізингу становить 376216,2 грн., у т. ч. ПДВ".

Отримання відповідачем предмету лізингу за договором підтверджується актом приймання - передачі предмета лізингу від 22.06.2007р., підписаного сторонами.

В подальшому між сторонами укладено декілька додаткових угод, відповідно до яких сторонами вносились зміни щодо додатку №1 "Графік платежів".

Так, зокрема, додатковою угодою від 28.02.2014р. до договору сторони домовились, що підписання цієї угоди лізингоодержувач визнає наявність заборгованості за рахунками перед лізингодавцем та зобов'язується сплатити в розмірі та строк, визначений сторонами цією додатковою угодою, що наведено в таблиці цієї угоди.

Відповідно до п. 1.3. додаткової угоди від 28.02.2014р., виконання зобов'язань/боргових зобов'язань лізингоодержувача за договором, з моменту укладання цієї додаткової угоди, є відстроченим. Встановлено кінцеву дату виконання лізингоодержувачем зобов'язань за договором до 30.09.2014р. (зобов'язання повинні бути виконанні не пізніше зазначеної дати (дата виконання зобов'язань).

Відповідно до п.2. додаткової угоди від 28.02.2014р. зобов'язання лізингоодержувача перед лізингодавцем припиняються, після повного та належного виконання лізингоодержувачем зобов'язань, визначених п. 1.1. цієї угоди, та у разі сплати викупної вартості предмету лізингу в строк та у розмірі, визначеними договором купівлі - продажу (викупу).

В позовній заяві позивач вказує на те, що відповідач на даний час не повернув предмет лізингу та продовжує ним користуватися без достатньої правової підстави, чим порушує його право власності та посилається на ст.ст.400, 1212 Цивільного кодексу України.

Суд першої інстанції задовольняючи позов, послався на положення ст.387 ЦК України, згідно якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави володіла ним.

Колегія суддів не може погодитьсь з таким висновком місцевого господарського суду виходячи з наступного.

Як вже зазначалось, позивач звертаючись до суду з даним позовом, обґрунтовував позов, зокрема, ст.1212 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України, що перебуває в складі підрозділу 2 "Недоговірні зобов'язання".

Статтею 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Предметом позову у справі, що розглядається, є витребування майна (предмета лізингу) від відповідача у зв'язку з закінченням строку лізингу (строку, в період якого відповідач мав право володіти та користуватися предметом лізингу).

Стаття 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" дає визначення поняття фінансового лізингу. Фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п.2, 3 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Кінцева дата виконання лізингоодержувачем зобов'язань за договором фінансового лізингу, з урахуванням додаткової угоди до договору від 28.02.2014р., встановлена до 30.09.2014р.

Крім того зазначено, що договір є чинним та діє до повного виконання лізингоодержувачем зобов'язань перед лізингодавцем щодо сплати заборгованості. Зобов'язання лізингоодержувача перед лізингодавцем за договором, припиняються, після повного та належного виконання лізингоодержувачем зобов'язань, визначених п. 1.1. додаткової угоди від 28.02.2014р., та у разі сплати викупної вартості предмета лізингу в строк та у розмірі, визначеними договором купівлі-продажу (викупу).

Відповідно до п.7 ч.1 ст.10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право вимагати повернення предмета лізингу та виконання грошових зобов'язань за договором сублізингу безпосередньо йому в разі невиконання чи прострочення виконання грошових зобов'язань лізингоодержувачем за договором лізингу.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Відповідно до п.6.1., 6.2. договору лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цій договір та вилучити у лізингоодержувача предмет лізингу у безспірному порядку у випадках передбачених договором. У випадку настання зазначених в п.6.1. цього договору обставин лізингодавець письмово повідомляє про це лізингоодержавача з зазначенням строку для усунення таких порушень. Якщо лізингоодержувач у встановлений лізингодавцем строк не усуває вчиненні порушення, лізингодавець має право здійснити дії зазначені в п.6.1. цього договору.

Крім того, загальними умовами фінансового лізингу (додаток №4 до договору) сторонами передбачено певні умови та порядок дострокового припинення дії договору та прийняття при цьому лізингодавцем рішення про повернення предмета лізингу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Враховуючи те, що спірні правовідносини, що склалися між сторонами у справі, виникли із укладеного між ними договору фінансового лізингу (оренди) №L636-04/07, тобто мають договірний характер, а предмет лізингу, який позивач просить витребувати з чужого незаконного володіння у відповідача, передано останньому у тимчасове володіння та користування відповідно до договору, і договір є діючим, оскільки не був розірваний у встановленому договором та законом порядку та не припинив свою дію, то таке майно не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, а саме як з чужого незаконного володіння.

Правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо вимоги повернути майно з чужого незаконного володіння у зв'язку з несплатою лізингових платежів.

Однак, суд першої інстанції наведене вище не врахував та неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, що не позбавляє його права звернутися до суду з новим позовом, обравши належний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, в зв'язку з чим рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.15р. у справі № 908/588/15-г слід скасувати, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 10 ч.2 ст.105 Господарського процесуального кодексу України у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне здійснити перерозподіл судових витрат у відповідності до положень ст.49 ГПК України.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.2 статі 103, п.4 ч.1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.15р. у справі № 908/588/15-г скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" (04073, м. Київ, проспект Московський, буд. 9, корпус 5, офіс 101, , поточний рахунок 3 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (87525, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Бахчиванджи, буд. 2, , поточний рахунок 6000 в Донецькій обласній дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 335076) 2178,73 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено 11.06.2015р.

Головуючий суддя Пуль О.А.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Фоміна В.О.