ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Справа № 911/1293/15

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фізичної особи-підприємця Вакуленко Ольги Олегівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" про відшкодування збитків,

за участю представників:

позивача: Угрина А.І. (договір про надання правової допомоги № 02/04 від 18.03.2015);

відповідача: Білічак З.В. (дов. № 334/03-УМ-15 від 02.04.2015).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Фізичної особи-підприємця Вакуленко Ольги Олегівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" про відшкодування збитків.

Ухвалою від 30.03.2015 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 07.04.2015.

В судовому засіданні 07.04.2015 було оголошено перерву до 21.04.2015.

21.04.2015 через канцелярію господарського суду Київської області відповідачем було подано клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою від 21.04.2015 вказане клопотання було задоволено, строк розгляду справи було продовжено на 15 днів в порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, представником позивача було заявлено клопотання про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вказане клопотання було задоволено судом, здійснювалась фіксація судового процесу в порядку ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 21.04.2015 розгляд справи було відкладено на 02.06.2015.

В судовому засіданні 02.06.2015 суд заслухав пояснення представників сторін, позивач підтримав позовні вимоги, відповідач проти позову заперечував.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про судове засідання та те, що реалізація норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом у сторін документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб'єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права подавати та витребовувати через суд докази, а також враховуючи положення п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

В судовому засіданні 02.06.2015 суд, після виходу з нарадчої кімнати в порядку ст. 82-1 Господарського процесуального кодексу України, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

Встановив:

01.09.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" (орендар) та Фізичною особою-підприємцем Вакуленко Ольгою Олегівною (суборендар) було укладено договір суборенди частини нежитлового приміщення № 1477-фф, відповідно до п. 1.1. якого орендар передає, а суборендар приймає в тимчасове користування, частину нежитлового приміщення площею 4,00 кв.м. у торговельному об'єкті орендаря згідно із доданою схемою, розташованого за адресою: м. Київ, пр-т Г.Сталінграду, 46, а також устаткування, позначене в акті приймання-передачі, з метою організації торгівлі товарами (роботами, послугами), що є власністю суборендаря та позначені в додатку № 2 і додатку № 3 до даного договору.

Строк дії договору встановлено до 31.08.2012 (п. 2.1. договору).

Відповідно до акту прийому-передачі від 31.08.2012 до договору суборенди від 01.09.2010 № 1477-фф суборендар передав, а орендар прийняв обумовлене договором майно загальною площею 4,00 кв.м., сторони претензій одна до одної не мали.

22.09.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" (орендар) та Фізичною особою-підприємцем Вакуленко Ольгою Олегівною (суборендар) було укладено договір суборенди частини нежитлового приміщення № 2138-фф, відповідно до п. 1.1. якого орендар передає, а суборендар приймає в тимчасове користування, частину нежитлового приміщення площею 30,00 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, пр-т Г.Сталінграду, 46 у торговельному об'єкті орендаря згідно із доданою схемою, а також устаткування, позначене в акті приймання-передачі, з метою організації торгівлі товарами (роботами, послугами), що є власністю суборендаря та позначені в додатку № 2 до даного договору.

Строк дії договору встановлено до 31.08.2013 (п. 2.1. договору).

Відповідно до акту прийому-передачі від 01.11.2011 до договору суборенди від 22.09.2011 № 2138-фф орендар передав, а суборендар прийняв обумовлене договором майно загальною площею 30,00 кв.м.

Відповідно до акту прийому-передачі від 31.12.2012 до договору суборенди від 22.09.2011 № 2138-фф суборендар передав, а орендар прийняв обумовлене договором майно загально площею 21,00 кв.м., сторони претензій одна до одної не мали.

01.09.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" (орендар) та Фізичною особою-підприємцем Вакуленко Ольгою Олегівною (суборендар) було укладено договір суборенди частини нежитлового приміщення № 2548-фф, відповідно до п. 1.1. якого орендар передає, а суборендар приймає в тимчасове користування, частину нежитлового приміщення площею 4,00 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, пр-т Г.Сталінграду, 46 у торговельному об'єкті орендаря згідно із доданою схемою, а також устаткування, позначене в акті приймання-передачі, з метою організації торгівлі товарами (роботами, послугами), що є власністю суборендаря та позначені в додатку № 2 до даного договору.

Строк дії договору встановлено до 31.08.2013 (п. 2.1. договору).

Відповідно до акту прийому-передачі від 01.09.2012 до договору суборенди від 01.09.2012 № 2548-фф орендар передав, а суборендар прийняв обумовлене договором майно загальною площею 4,00 кв.м.

Додатковою угодою від 31.08.2013 до договору сторони від 01.09.2012 № 2548-фф сторони змінили строк дії останнього та встановили його до 08.10.2013.

09.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" (орендар) та Фізичною особою-підприємцем Вакуленко Ольгою Олегівною (суборендар) було укладено договір суборенди частини нежитлового приміщення № 3365-фф, відповідно до п. 1.1. якого орендар передає, а суборендар приймає в тимчасове користування, частину нежитлового приміщення площею 4,00 кв.м. у торговельному об'єкті орендаря згідно із доданою схемою, розташоване за адресою: м. Київ, пр-т Г.Сталінграду, 46, а також устаткування, позначене в акті приймання-передачі, з метою організації торгівлі товарами (роботами, послугами), що є власністю суборендаря та вказані в додатку № 2 до даного договору.

Строк дії договору встановлено до 08.09.2016 (п. 2.1. договору).

11.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" (орендар) та Фізичною особою-підприємцем Вакуленко Ольгою Олегівною (суборендар) було укладено договір суборенди частини нежитлового приміщення № 3705-фф, відповідно до п. 1.1. якого орендар передає, а суборендар приймає в тимчасове користування, частину нежитлового приміщення площею 5,00 кв.м. у торговельному об'єкті орендаря згідно із доданою схемою, розташоване за адресою: м. Київ, пр-т Г.Сталінграду, 46, а також устаткування, позначене в акті приймання-передачі, з метою організації торгівлі товарами (роботами, послугами), що є власністю суборендаря та вказані в додатку № 2 до даного договору.

Строк дії договору встановлено до 08.09.2016 (п. 2.1. договору).

Відповідно до акту прийому-передачі від 11.04.2014 до договору суборенди від 11.04.2014 № 3705-фф орендар передав, а суборендар прийняв обумовлене договором майно загальною площею 5,00 кв.м.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. Так, по-перше, позивач зазначає, що за весь час існування орендних правовідносин між сторонами, ним сумлінно виконувались умови договорів оренди, зокрема, щодо сплати орендної плати своєчасно та у повному обсязі. Позивач зазначає, що недобросовісність відповідача виявилася у тому, що незважаючи на триваючий характер правовідносин між сторонами, ним перманентно вносились пропозиції щодо зміни розміру орендної плати, про що сторонами було складено та підписано низку додаткових угод до договорів оренди (як то додаткова угода від 01.01.2011 до договору суборенди № 1477-фф від 01.09.2010; додаткова угода від 22.09.2011 до договору суборенди № 2138-фф від 22.09.2011; додаткова угода від 27.12.2012 до договору суборенди № 2548-фф від 01.09.2012; додаткова угода від 01.09.2012 до договору суборенди № 2548-фф від 01.09.2012). По-друге, позивач наголошує на тому, що за період оренди, останній був змушений звільняти орендоване приміщення за актом приймання-передачі (міститься в матеріалах справи) на період ремонту у приміщенні з 11.04.2014 по 17.04.2014, що призвело, по-перше, призвело до того, що він не міг використовувати орендоване приміщення для своєї підприємницької діяльності, по-друге, до додаткових витрат з демонтажу обладнання, а також із зміною кольору фасаду торгового обладнання (виконаних ФОП Дудка Е.В.), на якому наполягав відповідач у зв'язку із зміною дизайну приміщення. На підтвердження вказаних обставин, позивачем надано лист б/н від 06.03.2014, лист б/н від 30.03.2014, а також договір на виконання робіт № 12/03/14 від 12.03.2014, укладений між ФОП Вакуленко О.О. та ФОП Дудка Е.В., а також додаткова угода № 1 від 31.03.2014 до договору на виконання робіт № 12/03/14 від 12.03.2014, додаткова угода № 2 від 03.04.2014 до договору на виконання робіт № 12/03/14 від 12.03.2014, а також відповідні специфікації та акти виконаних робіт до договору. Крім того, позивач зазначає, що при переукладенні договору суборенди та підписанні договору суборенди № 3705-фф від 11.04.2014 відповідачем було зазначено площу орендованого приміщення 5,00 кв.м., що не відповідає фактичним обставинам, а також зазначено такий розмір і у акті приймання-передачі приміщення. Також позивач вважає, що відповідач неправомірно та несвоєчасно звернувся до нього з повідомленням № 09/20-3991 від 03.09.2014 про дострокове розірвання договору №3705-фф від 11.04.2014 та вимогою про звільнення приміщення до 06.10.2014, що згодом була виконана позивачем, а приміщення повернуте за актом приймання-передачі від 30.09.2014 до договору №3705-фф від 11.04.2014. Крім того, сторонами долучено до матеріалів справи численні листи за період існування орендних відносин.

З урахуванням наведеного, позивачем нараховано відповідачу 58708,64 грн майнової шкоди, що складається з витрат на монтаж, демонтаж, зміну кольору фасаду обладнання, орендної плати за період з 11.04.2014 по 17.04.2014, надмірно сплачена орендна плата за орендоване приміщення, що є меншим ніж зазначено в договорі, штрафу за порушення строків повідомлення про одностороннє розірвання договору в порядку п. 7.3. договору.

Так, розглянувши подані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін,спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, щодо тверджень позивача про примушування останнього до укладення договору на невідних умовах (розмір орендної плати), а також щодо примушування його до монтажу, демонтажу та зміни кольору фасаду обладнання, чим на думку позивача, відповідач порушив вимогу антимонопольного законодавства, суд зазначає наступне. Як зазначалось вище, чинним законодавством України встановлено свободу сторін в укладенні договорів, виборі контрагентів та визначенні умов договору тощо. Так, судом встановлено, що позивачем добровільно було підписано додаткові угоди про зміну розміру орендної плати. Жодних доказів примушування позивача до такого підписання суду не надано. Щодо здійснення демонтажу, монтажу, зміни кольору фасаду обладнання, то відповідачем було повідомлено про необхідність таких дій листом б/н від 06.03.2014 та листом б/н від 30.03.2014. Проте оскільки між позивачем та відповідачем не укладалось жодних додаткових угод або договорів, самі вказані листи не мають імперативного характеру та не породжують обов'язків для позивача. Так, позивачем добровільно було передано приміщення за актом приймання-передачі відповідачу, без жодних зауважень до змісту такого акту (міститься в матеріалах справи). Також, добровільно позивачем було укладено договір виконання робіт № 12/03/14 від 12.03.2014 з та ФОП Дудка Е.В. щодо виконання вищезазначених робіт. Посилання позивача на його небажання втратити відоме споживачам торгове місце, та фактичне примушування відповідача до таких дій, не приймаються судом, оскільки доказів будь-якого примусу суду не надано, а бажання позивача здійснювати свою підприємницьку діяльність саме у спірному приміщенні, лише підтверджує його вільне волевиявлення при укладення договорів суборенди, а також при здійсненні демонтажу, монтажу, зміни кольору фасаду обладнання. Оскільки, сторонами не укладалось договорів щодо демонтажу, монтажу, зміни кольору фасаду обладнання, а умовами договору суборенди останні не передбачені, то абсолютно безпідставним є твердження позивача, про обов'язок відповідача відшкодувати вартість таких послуг, а також про порушення відповідачем вимог антимонопольного законодавства.

Щодо вимоги про відшкодування орендної плати за період з 11.04.2014 по 17.04.2014 у який позивач не міг використовувати орендоване приміщення, то суд вважає її безпідставно та необґрунтованою, оскільки позивачем не надано жодних доказів понесення таких витрат.

Щодо невідповідності площі орендованого приміщення, зазначеної в договору, реальній його площі, суд зазначає наступне. Так, позивачем було підписано спірний договір №3705-фф від 11.04.2014 та акт приймання передачі до нього. У вказаних документах зазначено площу спірного приміщення як 5,00 кв.м. Водночас, позивачем не надавалось жодних зауважень щодо змісту договору або акту та вказані документи були підписані останнім без жодних скарг щодо їх змісту, крім того, суду не надавалось жодних доказів, які б підтверджували реальний розмір спірного приміщення. Відтак, оскільки позивачем не було здійснено жодних заперечень при підписанні договору та акту приймання-передачі, та приміщення було прийнято в оренду без зауважень, судом твердження щодо невідповідності площі приміщення не приймаються та розцінюються як безпідставні.

Щодо порушення відповідачем строків повідомлення про дострокове розірвання договору суд зазначає наступне.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до п. 5.3. договору за ініціативою орендаря договір може бути достроково припинений шляхом повідомлення суборендаря про таке припинення за 30 календарних днів до дати припинення договору. В такому разі договір буде вважатись таким, що припинився за згодою сторін на 31 календарний день з моменту отримання суборендарем відповідного письмового повідомлення орендаря, при цьому не вимагається укладення будь-яких додаткових угод договору.

Пунктом 7.3. договору встановлено штраф за порушення строків такого повідомлення.

Судом встановлено, що відповідач звернувся до відповідача з повідомленням № 09/20-3991 від 03.09.2014 про дострокове розірвання договору №3705-фф від 11.04.2014 та вимогою про звільнення приміщення до 06.10.2014. Водночас, у листі від 04.09.2014 відповідач просив звільнити приміщення до 30.09.2014. Так, позивач зазначає, що лист № 09/20-3991 від 03.09.2014 був отриманий ним лише 13.09.2014, що свідчить про порушення відповідачем строків повідомлення позивача. Вказані твердження судом не приймаються, оскільки позивачем було добровільно повернуто спірне приміщення за актом приймання-передачі від 30.09.2014 без жодних застережень, а відтак суд вважає вказаний договір добровільно припиненим сторонами, як то передбачено нормами чинного законодавства України.

Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 п. 8 Цивільного кодексу України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає в себе певні елементи: шкода; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоду; причинний зв'язок між ними; вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої цією статтею.

Так, оскільки судом встановлено, що договори, акти приймання-передачі підписувались позивачем без жодних зауважень та заперечень, суду не надано жодних доказів примусу або спонукання до таких дій, договір на виконання робіт було укладено позивачем від свого імені і в договорі суборенди нема жодного посилання на зобов'язання відповідача відшкодувати вартість таких робіт, в матеріалах справи відсутні докази сплати орендної плати у період з 11.04.2014 по 17.04.2014, договір суборенди №3705-фф від 11.04.2014 та акт приймання-передачі приміщення підписано позивачем без зауважень, зокрема, щодо площі майна, суду не надано жодних доказів протиправної поведінки відповідача, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 58708,64 грн майнової шкоди безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Судові витрати, відповідно до ст.ст. 44-49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 08.06.2015.

Суддя А.Ф. Черногуз