ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.05.15р. Справа № 904/2767/15

За позовом Товариства з обмеженною відповідальністю "Гліцинагро", 69035, м.Запоріжжя, вул. Рекордна, 26А, к. 31

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор", 49038, м.Дніпропетровськ, вул. Ленінградська, 27

про стягнення 11 627 887,99 грн.

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача Челак Я.В. - представник за довіреністю віл 05.05.2015 року за № 05/05/15-02

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гліцинагро" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор" про стягнення основного боргу в сумі 8096894,10 грн., пені в сумі 450927,00 грн., 3% річних в сумі 27670,64 грн., інфляційних втрат в сумі 429135,39 грн., судового збору.

Позивачем 29.04.2015 року подано до суду заяву від 29.04.2015 року за №59 про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 8096894,10 грн., пеню в сумі 1103115,18 грн., 3% річних в сумі 60280,05 грн., інфляційних втрат в сумі 1303599,95 грн., судового збору.

Позивачем 21.05.2015 року подано до суду заяву від 20.05.2015 року № 83 про уточнення (збільшення) позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 8 096 894,10 грн., пеню в сумі 1 230 846,94 грн., 3% річних в сумі 64 938,17 грн., інфляційних втрат в сумі 2 235 208,78 грн., судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору поставки від 28.03.2014 року за № 28/03-Г в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар.

Відповідач мотивований відзив на позовну заяву не надав, в судові засідання 18.05.2015 року, 26.05.2015 року не з'явився.

Відповідача своєчасно та належним чином повідомлено про місце, час і дату розгляду справи № 904/2767/15, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення за № 297, 989.

Позивачем 25.05.2015 року подано до суду заяву від 25.05.2015 року за № 96 про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачу та знаходяться на відкритих рахунках у банківських та інших фінансово-кредитних установах й у касі відповідача, в межах суми 11 700 967,99 грн. та заборони відповідачу відкривати будь-які нові рахунки у банківських або інших фінансово-кредитних установах, а також вчиняти будь-які інші дії, направлені на ухилення від виконання ухвали про забезпечення позову.

Заява не задовольняється господарським судом Дніпропетровської області з огляду на наступне:

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

За приписами п. 1, п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року за № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Позивачем не надано обґрунтованих доказів на підтвердження викладених у заяві обставин.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у справі оголошувалась перерва з 25.05.2015 року до 26.05.2015 року.

Справа згідно зі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України розглядається за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у справі оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Амстор", як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гліцинагро", як постачальником, укладено договір поставки № 28/03-Г за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставляти, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити в строк та на умовах, передбачених цим договором і в термін його дії товар, найменування, кількість, вартість якого наведена у специфікації/додатку.

Умови та строк поставки й оплати товару за цим договором визначаються у специфікаціях (п. 1.2 договору).

Загальна кількість товару за цим договором визначається виходячи з кількості фактично переданого товару (п. 1.4 договору).

Ціна договору складається виходячи з загальної вартості фактично поставленого товару (п. 1.5 договору).

Відповідно до п. 2.2 договору разом з товаром постачальник надає покупцю наступні оригінали документів:

- видаткову накладну;

- товарно-транспортну накладну;

- податкову накладну;

- сертифікат якості;

- інші документи на товар.

Право власності на товар від постачальника до покупця переходить з моменту передачі товару покупцю, а саме підписання сторонами видаткової накладної (п. 2.3 договору).

Згідно з п. 3.1 договору покупець здійснює оплату за товар у формі безготівкового розрахунку платіжним дорученням шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

За приписами п. 3.2 договору оплата за товар здійснюється покупцем протягом 90-та календарних днів з моменту отримання товару.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (п. 7.2 договору).

На виконання умов договору позивач поставив на адресу відповідача товар (соя) на суму 62494601,15 грн., що підтверджується видатковими накладними, актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2014 року - 29.12.2014 року, актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.12.2014 року (а. с. 26-57, 102, 106).

Як встановлено судом, протягом дії договору відповідачем було оплачено за поставлений товар кошти в розмірі 15 455 720,10 грн.

У листопаді 2014 року право грошової вимоги у розмірі 11 404 286,30 грн., що належало ТОВ "Гліцинагро" за договором поставки № 28/03-Г від 28.03.2014 року на підставі договору факторингу № 12/11/14-2 від 12.11.2014 року переуступлене Фінансовій компанії "Пропріо".

У грудні 2014 року товар частково повернутий відповідачем позивачу в зв'язку з чим сума боргу зменшилася на 9 027 150,20 грн.

29.12.2014 року між позивачем, відповідачем та ТОВ "Антаресагро" укладено договір № 29/12/ГЛ про заміну кредитора (відступлення права вимоги) за договором комісії № 28032014 від 28.03.2014 року за умовами до п. 1.1 якого відповідач передав, а позивач отримав право вимоги виконання ТОВ "Антаресагро" зобов'язань, що виникли за договором комісії № 28032014 від 28.03.2014 року, який укладений між ТОВ "Антаресагро" та відповідачем, у розмірі 18 477 641,79 грн., в порядку та на умовах, передбачених основним договором, за первинними документами, визначеними у додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору.

Враховуючи наявність взаємної заборгованості, 29.12.2014 між позивачем та відповідачем підписано акт зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до умов якого, враховуючи, що у позивача перед відповідачем існувало непогашене грошове зобов'язання в сумі 18 477 641,79 грн., яке виникло на підставі дого вору про заміну кредитора (відступлення права вимоги) № 29/12/ГЛ від 29 грудня року, укладеного між позивачем, відповідачем та ТОВ "Антаресагро", а відповідач мав перед позивачем непогашене грошове зобов'язання в сумі 26 574 535,89 грн., що виникло на підставі договору поставки № 28/03-Г від 28.03.2014 року, керуючись ст. 601 Цивільного кодексу України, були припинені в сумі 18 477 641,79 грн. й сторони дійшли згоди, що у відповідача залишилась непогашеною заборгованість у розмірі 8 096 894,10 грн.

Крім того, 29.12.2014 року між позивачем та відповідачем підписано акт звіряння взаємних розрахунків, відповідно до якого відповідач підтвердив суму заборгованості у розмірі 8 129 802,76 грн. та суму заборгованості у розмірі 32908,66 грн. останнім сплачено 30.12.2014 року.

В порушення прийнятих на себе за договором зобов'язань відповідач не розрахувався з позивачем за залишкову частину отриманого товару; сума боргу відповідача перед позивачем склала 8 096 894,10 грн., яка підтверджується матеріалами справи та підлягає до стягнення.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено наступне: зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

За умовами ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено наступне: покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 5.3 договору покупець за порушення термінів оплати за товар сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Позивачем 29.04.2015 року подано до суду клопотання від 29.04.2015 року за № 58 про вихід за межі позовних вимог, в якому просить суд при винесенні рішення вийти за межі позовних вимог з метою захисту і законних інтересів позивача, в тому числі, але не виключно, при розрахунку загальної суми заборгованості, в тому числі пені, 3% річних та збитків (втрат) від інфляції.

Клопотання задовольняється господарським судом Дніпропетровської області з огляду на наступне:

Відповідно до п. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Тобто п. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарському суду при прийнятті рішення надано право виходити за межі позовних вимог. Господарський суд може реалізувати це право за наявності таких умов:

- це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору;

- про це є клопотання заінтересованої сторони.

При цьому, вихід за межі позовних вимог означає лише збільшення кількісного показника розміру заявленої позивачем вимоги. Наприклад, суд може стягнути пеню або відсотки в більшому розмірі, ніж зазначено у позовній заяві: коли позивач зазначив суму пені або відсотків станом на дату подання позову, суд може стягнути цю суму станом на дату винесення рішення.

Відповідно до п. 14 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 року № 01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" п. 2 ст. 83 ГПК передбачено право господарського суду щодо виходу за межі позовних вимог (за наявності передбачених цією нормою умов і про це є клопотання заінтересованої сторони), але не зміни таких вимог на власний розсуд чи спонукання до їх уточнення.

Враховуючи наявність обґрунтованого клопотання позивача від 29.04.2015 року за № 58 про вихід за межі позовних вимог та досить великий розмір основного боргу, який не сплачується відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання позивача з метою захисту порушеного права позивача.

Згідно з п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, з врахуванням вищевказаного клопотання позивача позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 1 230 846,94 грн. за загальний період з 10.02.2015 року до 25.05.2015 року, 3% річних в сумі 64938,17 грн. за загальний період з 10.02.2015 року до 25.05.2015 року задовольняються судом пені в сумі 1244156,84 грн. за загальний період з 10.02.2015 року до 26.05.2015 року, 3% річних в сумі 65603,69 грн. за загальний період з 10.02.2015 року до 26.05.2015 року.

Вимоги позивача по стягненню з відповідача інфляційних втрат в сумі 2235208,78 грн. за загальний період з лютий 2015 року - квітень 2015 року підлягають задоволенню частково в сумі 2 129 650,89 грн. з огляду на наступне:

Відповідно до приписів п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судовий збір відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 599, 666, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 230, 231 Господарського кодексу України, ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор" (49038, м.Дніпропетровськ, вул. Ленінградська, 27, п/р 5323 в філії ПАТ ПУМБ, МФО 334851, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гліцинагро" (69035, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 26А, к. 31, п/р 3170 у ПАТ "Креді АгрікольБанк", МФО 300614, код ЄДРПОУ 7359500) 8 096 894 (вісім мільйонів дев'яносто шість тисяч вісімсот дев'яносто чотири) грн. 10 коп. - основного боргу, 1 244 156 (один мільйон двісті сорок чотири тисячі сто п'ятдесят шість) грн. 84 коп. - пені, 65603 (шістдесят п'ять тисяч шістсот три) грн. 69 коп. - 3% річних, 2 129 650 (два мільйони сто двадцять дев'ять тисяч шістсот п'ятдесят) грн. 89 коп. - інфляційних втрат, 72416 (сімдесят дві тисячі чотириста шістнадцять) грн. 58 коп. - судового збору, про що видати наказ.

В решті позовних вимог - відмовити.

В задоволенні заяви від 25.05.2015 року за № 96 про забезпечення позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено - 02.06.2015 року.

Суддя С.П.Панна