номер провадження справи 30/92/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015 Справа № 908/2728/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго" (юридична адреса: 84601, м. Горлівка Донецької області, пр. Леніна, буд. 11; адреса для листування: 87528, м. Маріуполь Донецької області, вул. Войніч, буд. 2)

до відповідача: Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" (83000, м.Донецьк, вул. Артема, 85; 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, буд. 177-А)

про стягнення 90940,49 грн. заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 1018,12 грн. заборгованості за реактивну електричну енергію, 7298,38 грн. пені, 10167,37 грн. інфляційних втрат та 701,42 грн. 3 % річних;

Суддя Кагітіна Л.П.

Відомості про представників сторін та учасників судового процесу:

від позивача: Цацуліна Т.О., довіреність № 181114-4/63 від 18.11.2014 р.

від відповідача: не з'явився;

До господарського суду Запорізької області звернулося Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Донецькобленерго" з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" 90940,49 грн. заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 1018,12 грн. заборгованості за реактивну електричну енергію, 7298,38 грн. пені, 10167,37 грн. інфляційних втрат та 701,42 грн. 3 % річних.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ст. ст. 11, 16, 509, 526, 530, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст.ст. 26, 27 Закону України "Про електроенергетику", Правил користування електричною енергією та умови укладеного між сторонами договору. За доводами позивача, в супереч умовам договору та чинного законодавства, зобов'язання по оплаті вартості електричної енергії відповідачем не виконані, у зв'язку з чим у останнього утворилася заборгованість за Договором за період вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 р. в розмірі 90940,49 грн. за спожиту активну електроенергію та 1018,12 грн. за спожиту реактивну електроенергію. За доводами позивача, невиконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором є підставою для покладення на останнього додаткової відповідальності у вигляді передбачених законом та договором санкцій.

Статтею 1 Закону України від 12.08.2014 р. № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" встановлено, що у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим в районі проведення антитерористичної операції таким судам, та зобов'язано забезпечити розгляд: господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, - господарськими судами, що визначаються головою Вищого господарського суду України.

Розпорядженням Вищого господарського суду України від 02.09.2014 р. № 28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ" у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя господарськими судами Донецької і Луганської областей, Донецьким апеляційним господарським судом у районі проведення антитерористичної операції на підставі ст. 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" встановлено, що розгляд господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області, здійснюється господарським судом Запорізької області.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.04.2015 р. порушено провадження у справі № 908/2728/15, присвоєно справі номер провадження № 30/92/15, розгляд якої призначено на 03.06.2015 р. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи по суті.

За письмовим клопотанням представника позивача фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача у судовому засіданні в повному обсязі підтримав доводи, викладені у позовній заяві.

До початку судового засідання представником позивача надано додаткові докази, зокрема, довідку про стан заборгованості та копію акта звірки станом на 02.06.2015 р., підписаного сторонами та скріпленого печатками підприємств, згідно з яким загальна сума заборгованості відповідача за спірний період складає 91958,61 грн., в т.ч.: 90940,49 грн. активної енергії та 1018,12 грн. реактивної енергії. Також, позивачем надано заперечення на відзив відповідача та пояснення щодо часткової оплати відповідачем заборгованості за вересень 2014 р. Вказує, що вказана відповідачем сума 3814,50 грн. зарахована за оплату спожитої у вересні 2014 р. активної енергії за рахунок кредиторської заборгованості, яка утворилася у позивача перед відповідачем у зв'язку з переплатою за попередні періоди.

Від відповідача до початку судового засіданні на електрону адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідачем заявлені позовні вимоги визнаються в частині стягнення основного боргу. Нарахування штрафних санкцій відповідач вважає безпідставним та вказує на наявність форс-мажорних обставин, які підтверджуються висновком Донецької торгово-промислової палати та сертифікатом Торгово-промислової плати України. Також, відповідачем заявлено клопотання на підставі ст. 83 ГПК України про надання розстрочки виконання рішення суду на 12 місяців рівними частками. Заява про надання розстрочки виконання рішення мотивована тим, що відповідач здійснює діяльність по забезпеченню підприємств та населення питною водою. При цьому, платежі від споживачів вносяться несвоєчасно. Дебіторська заборгованість з водопостачання станом на 31.12.2014р. складає 15770,3 тис. грн. Тарифи, встановлені для відповідача, є збитковими. Збитки підприємства за 2014рік склали 452,7 млн. грн.

Представник позивача проти клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду заперечив.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. По дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження КП "Компанія "Вода Донбасу" визначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за адресою: 87547, м.Маріуполь Донецької області, вул. К. Лібкнехта, буд. 177-А. На вказану адресу відповідачу направлено ухвалу господарського суду від 21.04.2015 р. При цьому суд констатує наявність факту здійснення поштових відправлень ДП "Укрпошта" до міста Маріуполь Донецької області.

Про обізнаність відповідача із фактом розгляду даної справи в господарському суді Запорізької області свідчить його письмовий відзив на позовну заяву та заява про розстрочку виконання судового рішення. За таких обставин, відповідач є повідомленим належним чином про час і місце судового розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки про час та місце судового розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі його представника за наявними у справі матеріалами.

Згідно із ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

В судовому засіданні 03.06.2015 р. справу розглянуто по суті спірних правовідносин за наявними матеріалами, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

17.08.2005 р. між ВАТ "Донецькобленерго" (Постачальником, правонаступником якого є позивач у справі) та Державним виробничим підприємством по зовнішньому централізованому водопостачанню "Укрпромводчормет" (Споживачем, правонаступником якого є відповідач у справі) було укладено Договір про постачання електричної енергії №5295 (надалі - Договір), за умовами якого Постачальник постачає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п. 2.2.3 Договору Споживач зобов'язався оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатків № 5 «Порядок розрахунків за електроенергію» та № 6 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

Згідно пункту 4.5 Додатку № 5 до Договору, Споживач здійснює оплату за спожиту електричну енергію на підставі отриманих від Постачальника рахунків на поточний рахунок наступним чином:

- до 10 дня розрахункового періоду 50% від вартості заявленого на розрахунковий період обсягу споживання електричної енергії;

- до 20 дня розрахункового періоду 50 % обсягу від вартості заявленого на розрахунковий період обсягу споживання електричної енергії.

Згідно з п. 3 додатку № 5 до договору "Порядок розрахунків за електроенергію" оплата отриманого споживачем рахунку повинна виконуватись у терміни, що не перевищують 5 банківських днів від дня отримання рахунку.

Пунктом 4.2.1 Договору встановлено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3 - 2.2.4 цього Договору, з порушенням термінів, визначених Додатком № 5 "Порядок розрахунків" до цього Договору, Споживач сплачує Постачальнику електричної енергії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Відповідно до п. 9.4 Договору він набуває чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2008 р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Оскільки сторонами не надано доказів надіслання на адреси сторін заяв про припинення дії Договору, суд приходить до висновку, що строк дії Договору пролонговано на той самий термін і на тих самих умовах, які були ним передбачені, та у заявлений до стягнення період він був чинним.

Як вказує позивач, ним на виконання умов Договору поставлено відповідачу в період вересень - грудень 2014 р. активну електричну енергію на загальну суму 94754,99 грн. та реактивну електричну енергію за цей же період на суму 1018,12 грн., що підтверджується актами прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), які підписані представниками та скріпленим печатками обох підприємств.

На оплату поставленої електроенергії позивачем були оформлені та видані відповідачу відповідні рахунки. Про отримання відповідачем рахунків за спірний період, свідчить підпис його уповноваженої особи на другому екземплярі рахунків.

Зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати отриманої за Договором електроенергії, відповідачем належним чином та у повному обсязі виконано не було.

Позовні вимоги про стягнення з КП "Компанія "Вода Донбасу", м. Маріуполь Донецької області, заборгованості за договором про постачання електричної енергії №5295 від 17.08.2005 р. в розмірі 110125,78 грн., з яких: сума 90940,49 грн. заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 1018,12 грн. заборгованості за реактивну електричну енергію, 7298,38 грн. пені, 10167,37 грн. інфляційних втрат та 701,42 грн. 3 % річних, є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Відповідно до ст. 275 Господарського кодексу України (ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Правовідносини сторін у справі врегульовані договором № 5295 від 17.08.2008 р. про постачання електричної енергії.

Матеріали справи свідчать, що за період вересень грудень 2014 р. відповідачем було спожито активної електричної енергії в кількості 63520 кВт/год на загальну суму 94754,99грн., за цей же період відповідачем було спожито реактивної електричної енергії в кількості 12640 кВАр/год на загальну суму 1018,12 грн. Отримання електроенергії у вказаній кількості та на вказану суму підтверджується відповідними двосторонніми Актами прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії).

На оплату поставленої електричної енергії позивачем оформлено та видано відповідачу відповідні рахунки.

За умовами п. 3 Додатку № 5 до Договору оплата отриманого споживачем рахунку повинна виконуватись у терміни, що не перевищують 5 банківських днів від дня отримання рахунку.

В даному випадку, рахунки за вересень 2014 р. за активну та реактивну енергію отримано відповідачем - 15.09.2014 р., за жовтень 2014 р.- 15.10.2014 р., за листопад 2014 р. - 17.11.2014 р., за грудень 2014 р. - 15.12.2014 р.

Судом встановлено, що частково вартість отриманої від позивача активної енергії за вересень 2014 р. було погашено за рахунок переплати у попередні періоди.

Залишок заборгованості по рахунку за вересень, а також рахунки за період жовтень - грудень 2014 р. відповідачем сплачені не були.

За приписами ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобов'язання та факт несплати відповідачем суми 90940,49 грн. за активну електроенергію та суми 1018,12 грн. за реактивну електроенергію, позивачем доведений та документально підтверджений.

Проти існування суми основної заборгованості за активну та реактивну електроенергію, відповідач не заперечує, про що зазначив у своєму письмовому відзиві.

Також, суд приймає до уваги, що згідно з підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків станом на 02.06.2015 р. заборгованість відповідача за Договором перед позивачем становить 91958,61 грн. ( 90940,49 грн. + 1018,12 грн. ).

Згідно з чинним законодавством України, акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили як доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку. Проте, в розумінні ст.ст. 9, 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості та фіксує стан розрахунків між сторонами.

Отже, з підстав зазначених вище, суд знаходить позовні вимоги про стягнення суми основного боргу 90940,49 грн. за активну електроенергію та суми основного боргу 1018,12грн. за реактивну електроенергію обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, в зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті вартості отриманого товару, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 7298,38 грн. пені, 10167,37 грн. інфляційних втрат та 701,42 грн. 3 % річних.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

З огляду на вищевикладене, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем строків оплати за Договором та приписів чинного законодавства, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних заявлені позивачем обґрунтовано.

Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, суд дійшов до висновку, що вони складені відповідно до вимог чинного законодавства, вимоги про їх стягнення є обґрунтованими, сума 701,42 грн. - 3% річних є вірною. Проте, внаслідок арифметичних помилок при визначенні інфляційних втрат, обґрунтованою слід визнати суму в розмірі 9819,72 грн., у стягненні решті інфляційних втрат ( 347,65 грн. ) слід відмовити.

Крім того, відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вищезгаданого Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В даному випадку сторони в п. 4.2.1 Договору встановили, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3 - 2.2.5 Договору, за порушення термінів, визначених Додатком № 5 "Порядок розрахунків" до цього Договору, Споживач сплачує Постачальнику електричної енергії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

З огляду на вищевикладене, враховуючи умови Договору та приписи чинного законодавства, суд вважає, що вимога позивача про стягнення пені заявлена правомірно.

Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що вимоги за заявлений період підлягають частковому задоволенню в сумі 7140,74 грн., в решті (157,64грн.) суд відмовляє через необґрунтованість.

Відповідач в обґрунтування своїх доводів вказує на наявність форс-мажорних обставин, які підтверджуються висновком № 2005/12.12-03 від 03.07.2014 р. Донецької торгово-промислової палати та сертифікатами (висновками) № 1735, 1736 Торгово-промислової палати України, і вважає, що відповідно до п. 4.3.1 договору має бути звільнений від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов'язань за договором, оскільки вказана заборгованість виникла внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Згідно з частиною першою статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з частиною другою статті 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини четвертої статті 219 Господарського кодексу України сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Отже, підставою для звільнення від господарсько-правової відповідальності, на відміну від цивільно-правової, є обставина, яка характеризується одночасно як ознакою надзвичайності, так і ознакою невідворотності.

Розділом 4.3 Договору сторони узгодили умови застосування наслідків обставин форс-мажору. Пунктом 4.3.1 Договору передбачено, що сторони не несуть відповідальність за повне або часткове невиконання своїх зобов'язань за цим договором, якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили.

Відповідач надав суду висновок Донецької торгово-промислової палати від 03.07.2014р., яким підтверджено, що невиконання зобов'язань по централізованому водопостачанню та водовідведенню КП "Вода Донбасу" пов'язано з проведенням на території Донецької та Луганської областей антитерористичної операції, за наявності фактів збройних сутичок, відсутності можливості вільного та безпечного руху та блокуванню органів влади та збройного захвату території аеропорту. Також відповідачем надано сертифікати № 1735 та № 1736 Торгово-промислової палати України, якими засвідчено настання обставин непереборної сили КП "Вода Донбасу" при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів.

Згідно статті 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Пунктом 6.12 Регламенту Торгово-промислової палати "Засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили)", затвердженого Рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014 р. № 40 (далі - Регламент) передбачено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) видається заявнику на бланку Торгово-промислової палати України/регіональної торгово-промислової палати. В сертифікаті вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов'язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин.

Таким чином, Висновок Донецької регіональної Торгово-промислової палати та Сертифікати Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили суд не вважає належними та допустимими доказами форс-мажорних обставин в розумінні ст. 34 ГПК України, оскільки в силу ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. З аналізу вказаної норми законодавства слідує, що торгово-промисловою палатою засвідчується настання форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов'язань саме за конкретним договором. Висновок та сертифікати, надані відповідачем, стосуються виконання інших зобов'язань відповідача, а не тих, що досліджувалися в даному судовому розгляді.

Крім того, відповідно до п. 4.3.2 Договору сторона, для якої виконання зобов'язань стало неможливим внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше, ніж через п'ять календарних днів письмово повідомити іншу сторону про початок, можливий термін та дату припинення дії обставин непереборної сили. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили, що впливають на виконання зобов'язань за Договором про постачання електроенергії №5295 від 17.08.2005 р.

Посилання відповідача на ст. 2 Закону України від 31.01.2015 № 85-VІІІ "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" судом відхиляються, оскільки положення зазначеного закону не поширюються на юридичних осіб, а підлягають застосуванню лише до громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція.

Що стосується клопотання відповідача про надання розстрочки виконання судового рішення на 12 місяців рівними частками, суд залишає його без задоволення, як процесуально безпідставне з наступних обставин.

В обґрунтування клопотання заявник вказує, що згідно п. 3.1 Статут КП "Вода Донбасу" є підприємством житлово-комунального господарства, яке створене з метою централізованого забезпечення технічною та питною водою населення, підприємства, міст, інших населених пунктів та споживачів води, надання послуг водовідведення та інше.

При цьому, відповідачем було надано довідку за вих. № 03/663 від 20.05.2015 р., згідно якої, станом на 01.05.2015 р. заборгованість по заробітній платі на підприємстві в розмірі 178 857 226,37 грн., в т.ч. заборгованість по єдиному соціальному внеску - 73 457 093,89 грн.

В судовому засіданні представник позивача надав заперечення, в яких вказує, що позивач знаходиться в не менш скрутному фінансовому становищі, що зумовлене проведенням антитерористичної операції на території Донецької області. Відповідач жодним чином не обґрунтував неможливості або утруднення виконання судового рішення і в порушення ст. ст. 33, 34 ГПК України не надав належних доказів у підтвердження наявності таких виключних обставин, що могли б бути підставою для розстрочки виконання рішення суду. Також, суд відзначає, що заборгованість відповідача за Договором утворюється з вересня 2014 року. Тобто, з моменту неналежного виконання відповідачем грошового зобов'язання минув значний проміжок часу. Отже, надання розстрочки виконання судового рішення додатково - на 12 місяців, також негативно вплине і на майновий стан позивача у справі.

Крім того, термін розстрочки - 12 місяців, не є обґрунтованим будь-якими певними обставинами, заявник не надав доказів на підтвердження доводів, що впродовж терміну розстрочки поліпшиться його господарська діяльність та фінансове становище. Суд приймає до уваги факти та доводи, викладені сторонами по справі, та, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, відмовляє в задоволенні заяви про надання розстрочки виконання судового рішення.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

В даному випадку позивачем доведено, а відповідачем не спростовано правомірність заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного вище, позивні вимоги суд вважає такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення 90940,49 грн. заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 1018,12 грн. заборгованості за реактивну електричну енергію, 7140,74 грн. пені, 9819,72 грн. інфляційних втрат та 701,42 грн. 3 % річних.

В решті заявлених вимог (157,64 грн. пені та 347,65 грн. інфляційних втрат) суд відмовляє з огляду на їх необґрунтованість.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, п. 3 ст. 83, 84-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго" (м.Маріуполь Донецької області) до Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" (м. Маріуполь Донецької області) задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" (87547, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, буд. 177а, код ЄДР 00191678) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго" (84601, Донецька обл., м. Горлівка, пр-т Леніна, буд. 11; адреса для листування: 87528, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Войніч, 2, код ЄДР 00131268) суму боргу за активну електроенергію у розмірі 90940 (дев'яносто тисяч дев'ятсот сорок) грн. 49 коп., суму боргу за реактивну електроенергію у розмірі 1018 (одна тисяча вісімнадцять) грн. 12 коп., 9819 (дев'ять тисяч вісімсот дев'ятнадцять) грн. 72 коп. інфляційних втрат, 7140 (сім тисяч сто сорок) грн. 74 коп. пені, 701 (сімсот одна) грн. 42 коп. - 3 % річних та 2192 (дві тисячі сто дев'яносто дві) грн. 87 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення оформлене у повному обсязі та підписане згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 05.06.2015 р.