донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

08.06.2015 р. справа №910/1051/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівТатенко В.М. Скакун О.А., Ломовцева Н.В.

за участю представників сторін:
від позивача:Сорочан Е.А. - за довіреністю
від відповідача:Кухтик В.М. - за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", м. Київ, в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ДОНБАСТРАНСГАЗ", м. Краматорськ
на рішення господарського судуЗапорізької області
від16.04.2015р.
по справі№ 910/1051/15-г (суддя: Немченко О.І.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ВАЛТЕКС", м. Біла Церква
до Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", м. Київ, в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ДОНБАСТРАНСГАЗ", м. Краматорськ
простягнення 11' 1176,73 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАЛТЕКС" (далі - «Позивач») звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ДОНБАСТРАНСГАЗ"(далі - «Відповідач») 11' 9587,00 грн., з яких: сума основного боргу - 70' 122,90 грн., пені - 17' 558,20 грн., 3% річних - 6' 517,99 грн., інфляційні - 25' 387,91 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.01.2014 р. порушено провадження у справі № 910/1051/15-г.

Ухвалою від 25.02.2015р. у цій справі, господарський суд міста Києва встановив, що дана позовна заява подана із порушенням правил підсудності, оскільки зазначений спір виник внаслідок діяльності філії "Управління магістральних газопроводів" Донбастрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз", місцезнаходженням якого, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців є - м. Краматорськ Донецької області, з урахуванням того, що вказаній філії надано право здійснювати повноваження сторони від імені відповідача.

Матеріали справи № 910/1051/15-г направлено до господарського суду Запорізької області, ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.03.2015 року у справі № 910/1051/15-г порушено провадження.

В процесі розгляду справи позивачем надано заяву про зменшення розміру позовних вимог, якою позивач просив стягнути з відповідача суму 11' 1176,73 грн., яка складається з: суми основного боргу - 70' 122,90 грн., пені - 9' 147, 93 грн., 3% річних - 6' 517,99 грн., інфляційних - 25' 387,91 грн., у зв'язку з чим у подальшому справа розглядалася в межах заявлених сум, що не суперечить ст.22 ГПК України.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 16.04.2015 року у справі № 910/1051/15-г позовні вимоги були задоволені частково: стягнуто на користь позивача 70' 122,90 грн. - основного боргу, 2' 715,45 грн. - пені, 25' 387,91 грн. - інфляційних, 6' 517,99 грн. - 3% річних, 1' 721,29 грн. - судового збору. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Відмовляючи в решті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та безпідставності заявлених вимог, з урахуванням заяви відповідача про застосування спеціальної позовної давності до періодів нарахування пені.

Не погодившись з прийнятим рішенням Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати частково та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог щодо стягнення 25' 387,91 грн. - інфляційних, 6' 517,99 грн. - 3% річних.

Заявник апеляційної скарги вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права та процесуального права, наполягає на тому, що судом залишено поза увагою скрутний стан відповідача, у зв'язку відсутністю коштів для виконання грошового зобов'язання і, як підстава - відсутність вини та прострочення грошового зобов'язання останнього у спірних правовідносинах. Наведене унеможливлю застосування норм ч.2 ст.625 ЦК України.

Сторони були апеляційним судом належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Представник Відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу та заперечує проти задоволення апеляційної скарги, наполягає на обґрунтованості та правомірності прийнятого рішення судом першої інстанції.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні здійснювалась повна фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним з дотриманням норм матеріального права та процесуального права; а апеляційну скаргу - такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 25.03.2013р. між позивачем, як постачальником та відповідачем, як покупцем було укладено договір поставки за № (далі - «Договір»).

Предмет Договору передбачає, що постачальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначних даним договором, передати у власність покупцю взуття (надалі - товар), а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити визначений товар, найменування, кількість, ціна якого викладені в Специфікації до договору, яка є його додатком №1 та невід'ємною частиною (п. 1.1., п. 1.2 договору).

Пунктом 4.1 договору сторони передбачили, що розрахунки проводяться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 45 банківських днів з дати здійснення поставки партії товару за умови отримання видаткової накладної, товаросупровідних документів та податкової накладної.

Покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, зазначеною в специфікації до цього договору ( п. 4.2 Договору).

До Договору сторонами підписано специфікацію на загальну суму 311923 грн. 20 коп., що відповідає загальній ціні договору, вказаній у п. 3.1 Договору.

За п. 7.5 Договору, у разі порушення строків оплати за поставлений товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі одинарної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.10.1, Договір набирає чинності з дати його укладання та діє до 31.12.2013р., а в частині здійснення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

На виконання умов Договору, за період з 17.05.2013р. по 24.12.2013р. позивачем було поставлено відповідачу товару на загальну суму 291193 грн. 20 коп., що підтверджується наступними документами:

видатковими накладними: № 603 від 17.05.2013 року на суму 24' 041,16 грн.; № 933 від

07.06.2013 року на суму 2' 607,84 грн.; № 934 від 07.06.2013 року на суму 77' 337,54 грн.; № 1093 від 08.07.2013 року на суму 10' 145,88 грн.; № 1094 від 08.07.2013 року на суму 13' 680,00 грн.; № 1095 від 08.07.2013 року на суму 36' 560,58 грн.; № 1177 від 17.07.2013 року на суму 17' 340,00 грн.; № 1178 від 17.07.2013 року на суму 21' 930,00 грн.; № 1262 від 29.07.2013 року на суму 45' 423,30 грн.; № 1369 від 15.08.2013 року на суму 24 954,00 грн.; № 2381 від 24.12.2013 року на суму 17' 172,90 грн; довіреностями: № 62 від 17.05.2013 року; № 71 від 04.06.2013 року; № 82 від 03.07.2013 року; № 95 від 17.07.2013 року; № 1 від 29.07.2013 року; № 24 від 14.08.2013 року; № 131 від 24.12.2013 року; податковими накладними: № 48 від 17.05.2013 року на суму 24' 041,16 грн.; № 34 від 07.08.2013 року на суму 2 607,84 грн.; № 35 від 07.08.2013 року на суму 77' 337,54 грн.; № 47 від 08.07.2013 року на суму 10' 145,88 грн.; № 48 від 08.07.2013 року на суму 13 680,00 грн.; № 49 від 08.07.2013 року на суму 36' 560,58 грн.; № 128 від 17.07.2013 року на суму 17 340,00 грн.; № 129 від 17.08.2013 року на суму 21 930,00 грн.; № 216 від 29.07.2013 року на суму 45 423,30 грн.; № 79 від 15.08.2013 року на суму 24' 954,00 грн.; № 192 від 24.12.2013 року на суму 17' 172,90 грн.

На виконання умов Договору відповідачем було сплачено лише 221'070,30 грн., що підтверджується матеріалами справи та останнім не спростовується.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору, що призвело до настання заборгованості та правових наслідків у вигляді стягнення пені, 3% річних та інфляційних.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст. 43, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням - є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи статті 11 Цивільного кодексу України передбачають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Донецький апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що між сторонами був укладений договір, який за своєю правовою природою є договором поставки, тому спірні відносини, регулюються главою 30 розділом 1 Господарського кодексу («ГК») України (ч.6 ст. 265 ГК України) та главою 54 розділом 1 Цивільного кодексу («ЦК») України.

Приписи статті 265 ГК України встановлюють, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписи п.6 ст. 265 ГК України встановлюють, що реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1,2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини 1, 2 ст. 692 ЦК України встановлено, що Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.202 ГК України, яка кореспондується зі ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки, між сторонами існували договірні зобов'язання, які відповідач за період з 25 березня 2013р. по 31 грудня 2013р. виконав не в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, то цілком обґрунтованим є висновок місцевого суду, що за відповідачем існує заборгованість у розмірі 70'122,90 грн.

Оскільки, матеріалами справи підтверджується існування заборгованості на момент пред'явлення позову, то є підстави для настання правових наслідків невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст.. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Положеннями ст. 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частина шоста статті 232 ГК України визначає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як свідчать надані до суду документи, у відповідача перед позивачем виникли саме грошові зобов'язання, які регулюються нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання».

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Норми діючого законодавства не надають суду права за наявності заборгованості зменшувати суми додатково нарахованих сум інфляційних і пені чи - звільняти винну сторону зобов'язання від сплати цих сум, адже, суть нарахування цих сум полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання (постанова ВСУ від 16.05.2006 у справі №10/557-26/155). Інфляційні та річні не є санкцією у розумінні приписів Цивільного та Господарського кодексів України, які можна зменшувати.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу, а рішення - залишити без змін, з мотивів викладених у мотивувальній частині цієї Постанови

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати за подання апеляційної скарги відносяться на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 80, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", м. Київ, в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ДОНБАСТРАНСГАЗ", м. Краматорськ - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 16.04.2015 року у справі № 910/1051/15-г - залишити без змін.

Головуючий суддя: В.М. Татенко

Судді: О.А. Скакун

Н.В. Ломовцева

Надруковано примірників:

1 - позивачу;

1 - відповідачу;

1 - у справу;

1 - ГСЗО;

1 - ДАГС