РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015Справа №910/6401/15-г

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом корпорації "Індустріальна Спілка Донбасу"

до Державної казначейської служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Міністерство юстиції України

про стягнення 104 474,19 грн.

Представники сторін:

від позивача: Ткаченко С.В. - представник за довіреністю № 63/2014 від 11.12.2014 року;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги корпорації "Індустріальна Спілка Донбасу" до Державної казначейської служби України, третя особа - Державна виконавча служба України в особі відділу примусового виконання рішень про стягнення 104 474,19 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.07.2014 року по справі 904/8736/13 Господарським судом Дніпропетровської області було видано наказ від 29.07.2014 року про стягнення заборгованості з ТОВ «Інтерпайп Україна» на користь позивача.

18.08.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 44438157 про виконання вищевказаного наказу суду.

Станом на дату подання вказаного позову виконавче провадження знаходиться на виконанні головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Селезньова М.О.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2014 року задоволено заяву ТОВ «Інтерпайп Україна» про розстрочку та розстрочено виконання постанови, зокрема передбачено сплату 1 739 647,91 грн. до 15.12.2014 року та 1 739 647,91 грн. до 15.01.2015 року.

В ході зазначеного виконавчого провадження було стягнуто 13 057 461,74 грн. та кошти надійшли на рахунок з обліку депозитних сум Державної казначейської служби України.

Проте відповідачем не було здійснено необхідних дій з перерахування вказаного платежу у сумі 1 739 647,91 грн. на користь позивача.

Окружним адміністративним судом міста Києва постановою від 13.02.2015 року задоволено позов корпорації "Індустріальна Спілка Донбасу" до Державної казначейської служби України та визнано неправомірною діяльність Державної казначейської служби України щодо неперерахування вказаних коштів на рахунок позивача та зобов'язано Державну казначейську службу України здійснити перерахування вказаних коштів.

Кошти в сумі 1 739 647,91 грн. в рахунок першого платежу надійшли 13.02.2015 року, та в рахунок другого платежу 1 739 647,91 грн. надійшли 03.03.2015 року.

Позивач вважає, що за умови належного виконання відповідачем вимог щодо перерахування коштів, позивач міг покласти вказані кошти на депозит у обслуговуючому банку ПАТ «Альфа-Банк Україна» під середню ставку 20-22% річних відповідно та дало можливість отримати дохід у сумі 104 474,10 грн.

Таким чином позивач просить стягнути з відповідача збитки (у вигляді упущеної вигоди) у сумі 104 474,10 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19.03.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 07.04.2015 року.

07.04.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи на виконання вимог ухвали суду від 19.03.2015 року та клопотання про заміну сторони (третьої особи) його правонаступником.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 07.04.2015 року не з'явилися, вимоги ухвали суду від 19.03.2015 року не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення № 016, 019 відповідно.

Представник позивача підтримав подане клопотання про заміну сторони (третьої особи) його правонаступником Міністерством юстиції України.

Суд задовольнив клопотання про заміну сторони (третьої особи) Державна виконавча служба України в особі відділу примусового виконання рішень його правонаступником Міністерством юстиції України.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.04.2015 року розгляд справи відкладено на 19.05.2015 року.

05.05.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву.

У судове засідання 19.05.2015 року з'явились представники позивача та третьої особи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду від 19.03.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010.

Представник позивача заявив усне клопотання про заміну неналежного відповідача на належного.

Представник відповідача заперечував проти даного клопотання.

Суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про заміну неналежного відповідача на належного.

Представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів та заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд задовольнив клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19.05.2015 року розгляд справи відкладено на 26.05.2015 року.

25.05.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав заперечення на відзив на позовну заяву.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі у зв'язку з необґрунтованістю.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.07.2014 року по справі 904/8736/13 Господарським судом Дніпропетровської області було видано наказ від 29.07.2014 року про стягнення заборгованості з ТОВ «Інтерпайп Україна» на користь позивача.

18.08.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 44438157 про виконання вищевказаного наказу суду.

Станом на дату подання вказаного позову виконавче провадження знаходиться на виконанні головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Селезньова М.О.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2014 року задоволено заяву ТОВ «Інтерпайп Україна» про розстрочку та розстрочено виконання постанови, зокрема передбачено сплату 1 739 647,91 грн. до 15.12.2014 року та 1 739 647,91 грн. до 15.01.2015 року.

В ході зазначеного виконавчого провадження було стягнуто 13 057 461,74 грн. та кошти надійшли на рахунок з обліку депозитних сум Державної казначейської служби України.

Проте відповідачем не було здійснено необхідних дій з перерахування вказаного платежу у сумі 1 739 647,91 грн. на користь позивача.

Позивач посилається на те, що, Окружним адміністративним судом міста Києва постановою від 13.02.2015 року по справі № 826/1094/15 задоволено позов корпорації "Індустріальна Спілка Донбасу" до Державної казначейської служби України та визнано неправомірною діяльність Державної казначейської служби України щодо неперерахування вказаних коштів на рахунок позивача та зобов'язано Державну казначейську службу України здійснити перерахування вказаних коштів.

Однак, судом встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2015 року по справі по справі № 826/1094/15 та відмовлено позивачеві в задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Матеріалами справи підтверджено, що кошти в сумі 1 739 647,91 грн. в рахунок першого платежу надійшли 13.02.2015 року, та в рахунок другого платежу 1 739 647,91 грн. надійшли 03.03.2015 року.

Позивач вважає, що за умови належного виконання відповідачем вимог щодо перерахування коштів, позивач міг покласти вказані кошти на депозит у обслуговуючому банку ПАТ «Альфа-Банк Україна» під середню ставку 20-22% річних відповідно та дало можливість отримати дохід у сумі 104 474,10 грн. Таким чином позивач нарахував відповідачеві збитки (у вигляді упущеної вигоди) у сумі 104 474,10 грн.

Частинами 1 та 2 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За правилами статті 611 ЦК України відшкодування збитків є встановленим договором або законом правовим наслідком, що настає у разі порушення зобов'язання.

Виходячи зі змісту статті 623 ЦК України збитки кредиторові відшкодовуються боржником у разі порушення ним зобов'язання.

Згідно з частиною 2 статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 1 статті 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (частина 2 статті 224 ГК України).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Тобто, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності. Застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків можливе за наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, і вини.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що ними регулюються правовідносини сторін, що носять зобов'язальний характер, в тому числі щодо стягнення збитків, відшкодування яких передбачено умовами договору або вимогами закону як наслідок порушення господарського зобов'язання, тобто таких збитків, відшкодування яких, за наявності вини сторони у порушенні господарського зобов'язання, носить обов'язковий для цієї сторони характер, а наявність збитків і їх розмір перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з порушенням.

Основним аргументом, на який посилається позивач є постанова, Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2015 року по справі по справі № 826/1094/15, яка є скасованою постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 року.

Таким чином, факт правопорушення саме з боку відповідача щодо прав та інтересів позивача не доведений позивачем.

З огляду на вищевикладене, позивачем не надано будь-яких допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин які є підставою для стягнення збитків, а натомість відповідачем надано документи що їх спростовують, тому, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача збитків у сумі 104 474,10 грн.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ч.3 ст. 35, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49 ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 08.06.2015 року

Суддя С.М. Мудрий