номер провадження справи 3/124/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.06.2015 Справа № 908/5549/14

м. Запоріжжя

Суддя Соловйов В.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" про відстрочку виконання рішення

у справі № 908/5549/14

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" (04073, м. Київ, пр-т. Московський, 9 корп. 5, ідентифікаційний код 34480657)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" (юридична адреса: 84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Радченко, 34б; адреса для листування: 01054, м. Київ, вул. О. Гончара, 73, оф. 5, ідентифікаційний код 36404613)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ідентифікаційний код 33908322).

про стягнення 436 430,66 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача (заявника): не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.02.2015р. у справі № 908/5549/14 за позовом ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" до відповідача ТОВ "Карпатибудінвест", третя особа ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором фінансового лізингу № LC5287-05/11 від 03.06.2011р. в розмірі 436 430,66 грн. позов задоволений повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача вказану суму та 8 728,61 грн. витрат на судовий збір.

12.03.2015р. у зв'язку із поданням апеляційної скарги ТОВ "Карпатибудінвест" на рішення господарського суду Запорізької області від 23.02.2015р. у справі № 908/5549/14 матеріали справи направлені на адресу Харківського апеляційного господарського суду.

08.05.2015р. до господарського суду Запорізької області надійшла заява ТОВ "Карпатибудінвест" про відстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 23.02.2015р. у справі № 908/5549/14 строком на 6 місяців.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.05.2015р. відкладено вирішення питання про прийняття до розгляду заяви ТОВ "Карпатибудінвест" про відстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 23.02.2015р. у справі № 908/5549/14 до повернення матеріалів справи до суду першої інстанції.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.04.2015р. у справі № 908/5549/14 апеляційну скаргу ТОВ "Карпатибудінвест" залишено без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 23.02.2015р. по справі № 908/5549/14 залишено без змін.

21.05.2015р. матеріали справи № 908/5549/14 надійшли до господарського суду Запорізької області.

22.05.2015р. на виконання рішення суду виданий наказ № 908/5549/14 від 21.05.2015р.

Ухвалою від 22.05.2015р. заяву відповідача прийнято до розгляду, судове засідання по розгляду заяви призначено на 02.06.2015р. о 14 год. 30 хв.

Представники учасників судового процесу в судове засідання 02.06.2015р. не з'явились, про час і місце розгляду заяви в судовому засіданні повідомлені належним чином.

В обґрунтування заяви ТОВ "Карпатибудінвест" (відповідач) посилається на скрутне фінансово-економічне становище на підприємстві. Так, станом на 31.12.2014р. розмір поточних зобов'язань за розрахунками збільшився на 1 316 тис. грн. або на 197 % в порівнянні з 31.12.2011р. та станом на 31.12.2014р. дорівнював 1 984 тис. грн. та складався з заборгованості перед бюджетом у розмірі 144 тис. грн., зі страхування у розмірі 502 тис. грн., з оплати праці на суму 1 338 тис. грн.

Протягом періоду 2013-2014 років підприємство було збитковим. За підсумками 2013р. розмір збитку становив 1 271 тис.грн., у 2014р. збиток склав 13 673 тис.грн. В основному фінансовий результат від операційної діяльності складав більшу частину чистого збитку. За результатами 2014 року збиток від операційної діяльності склав 17 806 тис.грн., який за рахунок фінансових витрат було зменшено до 13 673 тис.грн.

Крім того, станом на 31.12.2014р. кредиторська заборгованість товариства дорівнювала 319 323 тис.грн. та складалась з поточних зобов'язань за виданими векселями у розмірі 207 тис.грн., з кредиторської заборгованості за товари, роботи, послуги у розмірі 62 967 тис.грн., з поточних зобов'язань за розрахунками у сумі 1 984 тис.грн., та з інших поточних зобов'язань у розмірі 254 165 тис.грн.

До того ж, станом на 31.12.2014р. показник забезпечення зобов'язань товариства усіма його активами зменшився на 0,12 або на 11,4 % та станом на 31.12.2014р. він дорівнював 0,93, розмір чистих активів зменшився на 27 936 тис.грн.

Таким чином, стягнення всієї суми боргу в умовах складного фінансового становища та нестабільного економічного клімату, на думку відповідача, взагалі призведе до зупинки роботи товариства, невиплати заробітної плати, безпідставного звільнення працівників та подальшого банкрутства.

Крім того, постановою начальника відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції Донецької області від 23.03.2015р. при примусовому виконанні наказу господарського суду Дніпропетровської області № 904/8202/14, виданого 05.01.2015р. було накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках ТОВ "Карпатибудінвест", що також унеможливлює виконання рішення господарського суду Запорізької області.

ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" (позивач) заперечення на заяву відповідача про відстрочку виконання рішення не надіслав.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити повністю з наступних підстав.

Згідно ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.1, 3 ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку. В необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю.

Згідно пункту 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

За приписами статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підтвердження обставин, про які йдеться у заяві, відповідачем надано копію постанови ВП № 46528557 від 23.03.2015р. начальника ВДВС Дружківського МУЮ Донецької області про арешт коштів, що містяться на рахунках ТОВ "Карпатибудінвест", копію балансу (звіту про фінансовий стан) на 31.12.2014р., копію звіту про фінансові результати за 2014 рік, копію довідки слідчого СВ 4 ВМ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві та копію витягу з кримінального провадження № 0009694.

Проте, дані документи не можуть свідчити про неможливість виконання рішення господарського суду Запорізької області у справі № 908/5549/14.

Рішення господарського суду Запорізької області у справі № 908/5549/14 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором фінансового лізингу № LC5287-05/11 від 03.06.2011р. в розмірі 436 430,66 грн. прийнято 23.02.2015р.

Як встановлено рішенням суду, відповідач (Лізингоодержувач) не сплачує лізингові платежі по рахункам за період з лютого 2013 року по вересень 2014 року.

Останній платіж в сумі 42 930,80 грн. був здійснений відповідачем ще 20.09.2012р. згідно рахунку від 03.09.2012р.

Суд звертає увагу відповідача також на те, що господарська діяльність визначається як діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями (ст. З ГК України).

Відповідно до ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Обираючи вид господарської діяльності підприємство усвідомлює (має усвідомлювати) ризики такого виду діяльності, а відтак відповідач усвідомлював (мав усвідомлювати), що його господарська діяльність може мати такі негативні наслідки, на які він посилається у заяві.

Вказані наслідки є результатами самостійної та ініціативної господарської діяльності боржника, яка здійснювалась ним на власний ризик, а відтак негативні наслідки такої діяльності виникли внаслідок дій (бездіяльності) самого боржника, який не тільки обрав такий вид діяльності, але і не застосував заходи мінімізації своїх збитків.

Господарський суд також наголошує, що наявність виконавчих проваджень за іншими виконавчими документами відносно відповідача ніяким чином не ускладнює виконання рішення по справі № 908/5549/14 та не робить його виконання неможливим.

Не є обставиною для задоволення заяви відповідача про відстрочку і факт досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України за фактом незаконного заволодіння спецтехнікою.

Посилання заявника на нестабільну ситуацію в економіці України також не може бути підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Позивач також зареєстрований на території України та здійснює свою діяльність на території держави Україна. У відносинах відповідача та позивача, в яких останній фактично виступає кредитором, проблеми девальвації національної валюти, ростом цін та падіння курсу національної валюти України (гривні) у відношенні до іноземних валют, безпосередньо та в першу чергу стосуються саме позивача. Позивач, як сторона, що належним чином виконала свої зобов'язання перед відповідачем, продовжує нести збитки через відсутність можливості розпорядження коштами, які складають суму заборгованості, їх використання в підприємницькій діяльності та інших цілях.

Разом з тим, інформація про наявність інфляційних процесів у економіці держави є загальновідомою. Знецінення гривні суттєво зачіпає інтереси позивача щодо стягнення з боржника (відповідача у справі) боргу за рішенням суду у цій справі.

Господарський суд також враховує, що відповідачем не надано жодного доказу, який би гарантував можливість отримання позивачем належних за рішенням суду грошових коштів через 6 місяців.

Таким чином, господарський суд вважає, що заявником не наведені переконливі доводи щодо наявності саме тих виняткових конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

За змістом ч. 1 ст. 229 Господарського кодексу України та ч. 1 ст.625 Цивільного кодексу України, за невиконання грошового зобов'язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання. Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин.

Приймаюче судове рішення про відмову у задоволенні заяви боржника про відстрочку виконання рішення, господарський суд також звертає увагу сторін на наступне.

Відповідно до Конституції (Основного Закону) України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п'ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI (в редакції Закону № 192-VIII від 12.02.2015, із змінами, внесеними згідно із Законом № 213-VIII від 02.03.2015) судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 в рішенні від 26.06.2013р. № 5-рп/2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі „Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Законом України від 17.07.1997р. № 457/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", ратифіковано конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, підписану від імені України 9 листопада 1995 року, Перший протокол, протоколи N 4 і N 7 до Конвенції, підписані від імені України 19 грудня 1996 року, та протоколи N 2 і N 11 до Конвенції, підписані від імені України 9 листопада 1995 року у м. Страсбурзі, з відповідними заявами та застереженнями.

За приписами ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набула чинності 11.09.1997р. (із змінами і доповненнями, внесеними Протоколом N 11 від 11 травня 1994 року, протоколом N 14 від 13 травня 2004 року), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997р. (п.40) по справі "Горнсбі проти Греції" зазначено: "…Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним - і не передбачав при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобов'язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію.

У пілотному рішенні від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04, Європейський суд визнав проблему невиконання рішень національних судів системною в Україні:

"55. ... Суд дійшов висновку, що порушення, зазначені в цьому рішенні, не пов'язані з якимсь поодиноким випадком чи особливим поворотом подій у цій справі, але є наслідком недоліків регуляторної та адміністративної практики органів влади держави з виконання рішень національних судів, за які вони несуть відповідальність. Отже, ситуацію у цій справі слід кваліфікувати як таку, що є результатом практики, несумісної з положеннями Конвенції (...)."

Крім того, в резолютивній частині цього рішення Європейський суд також вказав:

".... зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв'язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту...."

Порушення прав заявників на виконання остаточних рішень судів протягом розумного строку, з посиланням на справу Юрій Миколайович Іванов, було констатовано у рішеннях Європейського суду від 09.01.2014 у справі "Кисельова та інші проти України", заява № 6155/05, "Хайнацький та інші проти України", заява № 12895/08, "Сем'яністий та інші проти України", заява № 7070/04, та рішеннях від 13.02.2014 у справі "Щукін та інші проти України", заява № 59834/09, та у справі "Васильєв та інші проти України", заява № 29266/08.

З огляду на викладене, суд вважає, що надання відповідачу відстрочки виконання рішення господарського суду Запорізької області порушить право позивача на виконання рішення суду протягом розумного строку, а значить і права на справедливий судовий захист.

Керуючись ст. 86, 121 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" про відстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 23.02.2015р. у справі № 908/5549/14 строком на 6 місяців відмовити повністю.

Суддя В.М. Соловйов