ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 р. Справа № 909/441/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кавлак І.П., при секретарі судового засідання: Манів-Головецькій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства

"Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача:Комунального підприємства "Комунальник-Т"

вул. Галицька, 41, м. Тисмениця, Івано-Франківська область, 77400

про стягнення 32 125 грн. 50 коп., з яких: 8 373 грн. 45 коп. - пеня,

19 348 грн. 11 коп. - інфляційні втрати, 4 403 грн. 95 коп. - 3%річних

За участю представників сторін:

від позивача: Пац В.О. - заступник начальника відділу виконавчих проваджень та проваджень у справах про банкрутство управління претензійно-позовної роботи Юридичного департаменту, (довіреність № 14-127 від 13.0514);

від відповідача: Попадинець П.О. - юрист, (довіреність № 75 від 05.05.15);

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулося з позовом до Комунального підприємства "Комунальник-Т" про стягнення 32 125 грн. 50 коп., з яких: 8 373 грн. 45 коп. - пеня, 19 348 грн. 11 коп. - інфляційні втрати та 3% річних в сумі 4 403 грн. 95 коп.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 22.04.15 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 12.05.15.

12.05.15, за участі представників сторін, в судовому засіданні оголошено перерву до 02.06.15, про що сторін повідомлено під розписку (а.с.75).

02.06.15 присутнім в судовому засіданні представником позивача підтримано позовні вимоги, вважаючи їх обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові; позивач подав в судовому засіданні пояснення по справі (№б/н від 28.05.15, вх. № 8499/15) в якому підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд позов задовольнити.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 13/2296-ТЕ-15 купівлі-продажу природного газу від 21 грудня 2012 року. З огляду на прострочку виконання відповідачем грошового зобов»язання, а саме порушення строків оплати за отриманий природний газ, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 8 373 грн. 45 коп., 3 % річних в сумі 4 403 грн. 95 коп. та 19 348 грн. 11 коп. інфляційних втрат.

Представник відповідача проти позову категорично заперечує, що зазначив письмово у відзиві на позов (№ 78 від 8 травня 2015; вх. № 7321/15 від 12.05.15; а.с. 46-49); в обгрунтування заперечень посилається на акт звіряння розрахунків станом 31.10.2014 року (а.с. 51).

02.06.2015, через канцелярію господарського суду, відповідач подав уточнення на відзив (вх. № 5932/15) в якому просить суд зменшити розмір пені в порядку статті 83 ГПК України, виходячи з викладених письмово обставин.

Згідно вимог ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів. Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно дослідивши фактичні обставини справи, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21 грудня 2012 року між позивачем (надалі - продавець) та відповідачем (надалі - покупець) укладено договір № 13/2296-ТЕ-15 купівлі-продажу природного газу (надалі - Договір; а.с. 12-17).

14 жовтня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу природного газу № 13/2296-ТЕ-15 від 21 грудня 2012 року (а.с. 18).

31 грудня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору купівлі-продажу природного газу № 13/2296-ТЕ-15 від 21 грудня 2012 року (а.с. 19).

Договір № 13/2296-ТЕ-15 купівлі-продажу природного газу від 21 грудня 2012 року укладено у письмовій формі, підписано повноважними представниками сторін, підписи засвідчено печатками сторін, що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК України; погоджено всі умови договору та досягнуто згоди щодо виконання умов останнього, отже дотримання положень такого Договору є обов'язковим.

Пунктом 11.1. договору встановлено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Пунктом 1.1. Договору сторони погодили, що продавець зобов»язується передати у власність покупцю у 2013 році природній газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов»язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

На виконання умов договору позивач поставив протягом січня - квітня, листопада, грудня 2013 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 114 117 грн. 93 коп., що підтверджується, наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу (а.с.20-25), а саме:

актом приймання-передачі природного газу від 31 січня 2013 року (за січень) на суму 30 700 грн. 74 коп.;

актом приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2013 року (за лютий) на суму 20 996 грн. 95 коп.;

актом приймання-передачі природного газу від 31 березня 2013 року (за березень) на суму 25 497 грн. 98 коп.;

актом приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2013 року (за квітень) на суму 1742грн. 54 коп.;

актом приймання-передачі природного газу від 24 січня 2014 року

(за листопад 2013 року) на суму 14 850 грн. 25 коп.;

актом приймання-передачі природного газу від 24 січня 2014 року

(за грудень 2013 року) на суму 20 389 грн. 47 коп.

При дослідженні зазначених вище доказів судом встановлено факт передачі відповідачу природного газу на суму 114 117 грн. 93 коп.; отримання відповідачем товару відбулося в рамках договору № 13/2296-ТЕ-15 купівлі-продажу природного газу від 21 грудня 2012 року.

Порядок та умови проведення розрахунків визначені в розділі 6 Договору.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

З матеріалів справи вбачається, що Комунальне підприємство "Комунальник-Т" оплатило заборгованість двома траншами: 21.02.2013 на суму 15185 грн. 55 коп. (а.с. 70) та 27.10.2014 року на суму 98992 грн. 38 коп. (а.с. 71), тобто вартість отриманого природного газу відповідачем сплачена повністю - 27.10.2014 року.

З вищевикладеного вбачається, що покупець(відповідач) прийняті на себе договірні зобов»язання щодо проведення розрахунку за отриманий товар належним чином не виконав, порушивши договірні строки оплати.

Відповідно до ст. ст. 173, 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із приписами ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться у строк (термін) визначений у зобов'язанні (ч. 1 ст. 530 ЦК України), оскільки зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відтак, в силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Положеннями ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Факт прострочки виконання грошового зобов'язання за договором № 13/2296-ТЕ-15 купівлі-продажу природного газу від 21 грудня 2012 року підтверджується матеріалами справи.

Згідно приписів ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтями 193, 199 ГК України, частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі не виконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З огляду на прострочку виконання відповідачем грошового зобов»язання, а саме порушення строків оплати за спожитий природний газ, позивачем, на підставі пункту 7.2 договору, нараховано відповідачу пеню в сумі 8 373 грн. 45 коп.

Суд, на підставі ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, перевірив нарахування позивачем відповідачу пені та дійшов висновку що наявний в матеріалах справи розрахунок позивача є арифметично вірним (а.с. 8-19).

За наведених обставин та правових норм, враховуючи порушення строків виконання грошового зобов"язання по договору № 13/2296-ТЕ-15 купівлі-продажу природного газу від 21 грудня 2012 року, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача пені в сумі 8 373 грн. 45 коп. обгрунтована та підлягає задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені, слід зазначити наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 ГК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно до п. 1 ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно п. 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

З матеріалів справи вбачається наявність наступних підстав для зменшення розміру штрафних санкцій:

1) важкий фінансовий стан відповідача та соціальна значущість підприємства (як вбачається з п.1.2 договору, споживачами природного газу є виключно населення, релігійні організації та національні творчі спілки і їх регіональні осередки), а важке фінансове становище відповідача підтверджується фінансовими документами, наявними в матеріалах справи;

2) станом на час розгляду даної справи відповідачем сплачено понад 100% заборгованості, вказана обставина підтверджується відомостями про операції між сторонами, що наявні в матеріалах справи;

3) зумовленість невчасної оплати за одержаний газ недостатніми трансфертами з бюджетів для відшкодування різниці між затвердженими тарифами та фактично понесеними витратами та невчасними розрахунками за спожитий газ населенням ;

4) в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача збитків, у зв"язку з порушенням відповідачем грошового зобов'язання за договором № 13/2296-ТЕ-15 від 21.12.2012р. Крім пені позивачем нараховані 3 % річних в сумі 4 403 грн. 95 коп. та 19 348 грн. 11 коп. інфляційних втрат

Як вбачається з фінансового звіту комунального підприємства "Комунальник-Т", у 2013 році відповідач зазнав збитків у сумі 114910 грн. 72 коп.; зазначений фінансовий звіт є підтвердженням того факту, що в діях відповідача відсутній будь-який умисел щодо несплати заборгованості.

В контексті вищенаведеного, враховуючи принцип справедливості та розумності, інтереси обох сторін, ступінь виконання зобов"язань боржником, стан розрахунків, соціальну значущість підприємства, суд вважає за доцільне задоволити клопотання відповідача щодо зменшення заявленої до стягнення пені, яка підлягає до стягнення з відповідача на 50% та відповідно стягнути пеню в сумі 4186 грн. 73 коп.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України: від 27.05. 2015 р. у справі № 913/1176/14 , від 23.04.2014 р. у справі №912/1485/13, від 04.06.2014 р. у справі №917/2512/13, від 05.06.2014 р. у справі №904/4883/13, від 18.09.2014 р. у справі №914/4671/13.

З огляду на прострочку виконання відповідачем грошового зобов»язання, а саме порушення строків оплати за спожитий природний газ, позивач просить суд стягнути з відповідача, з посиланням на ст. 625 ЦК України, 3 % річних в сумі 4 403 грн. 95 коп. та 19 348 грн. 11 коп. інфляційних втрат.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов»язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (ст.ст. 612, 625 ЦК України).

Суд, на підставі ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, перевірив нарахування позивачем відповідачу 3 % річних в сумі 4 403 грн. 95 коп. та 19 348 грн. 11 коп. інфляційних втрат та дійшов висновку про задоволення зазначених вимог за розрахунком позивача, який наявний в матеріалах справи та є арифметично вірним .

Судовий збір за правилами ст. 49 ГПК України слід покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст.124 Конституції України, ст.ст. 173, 175, 193, 199, 216, 230, 231 ГК України, ст.ст. 509, 526, 546, 549, 611, 612, 625, 655, 629, ЦК України, керуючись ст.ст. 4-3, 33, 43, 55, 49, ст. 82, ст.ст. 83-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Комунальник-Т" про стягнення 32 125 грн. 50 коп., з яких: 8 373 грн. 45 коп. - пеня, 19 348 грн. 11 коп. - інфляційні втрати та 3% річних в сумі 4 403 грн. 95 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Комунальник-Т" (вул. Галицька, 41, м. Тисмениця, Івано-Франківська область, 77400; код 37467733) на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" ( вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001; код 20077720) - 4186 (чотири тисячі сто вісімдесят шість) грн. 73 коп. пені, 19 348(дев"ятнадцять тисяч триста сорок вісім) грн. 11 коп. інфляційних втрат, 3% річних в сумі 4 403(чотири тисячі чотириста три) грн. 95 коп. та 1827(одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

В частині позову Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Комунальник-Т" про стягнення пені в сумі 4186(чотири тисячі сто вісімдесят шість) грн. 73 коп. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.06.15

Суддя І.П. Кавлак

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Кавлак І. П. 08.06.15