ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2015 р. Справа №914/4637/14

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача (скаржника) - Стасишина Т.В.

від відповідача - ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького», вих.№769 від 23.03.2015 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2015 року (підписане 13.03.2015 року), суддя Щигельська О.І.

у справі №914/4637/14

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького», м. Львів

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Львів

про стягнення 31751,98 грн.

в с т а н о в и в :

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.03.2015 року по справі №914/4637/14 відмовлено у задоволенні позову Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення 31751,98 грн., з яких: 26008 грн. - основний борг, 3125,23 грн. - пеня, 2253,21 грн. - інфляційні втрати та 365,54 грн. - 3% річних.

Рішення суду мотивоване тим, що виконання грошового зобов'язання в даному випадку згідно умов договору покладено саме на позивача, оскільки між сторонами погоджено такий порядок розрахунків, за яким позивач перераховує виручку, отриману ним в результаті реалізації товару, переданого відповідачем, а також погоджено, що виручка перераховується замовнику після вирахування винагороди виконавця у встановленому договором розмірі, з огляду на що, вимогу позивача про стягнення з відповідача коштів, у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору щодо своєчасності виплати винагороди виконавцю, суд визнав необґрунтованою.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2015 року по справі №914/4637/14 та прийняти нове рішення про задоволення позову. Зокрема, скаржник зазначає, що ним надано послуги відповідачу на загальну суму 151008 грн., що підтверджується виставленими відповідачу рахунками, в той час, відповідачем оплачено надані послуги не у повному обсязі на загальну суму 125000 грн., відтак, заборгованість відповідача перед позивачем становить 26008 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.01.2015 року. Разом з тим, скаржник зазначає, що відповідачем 29.12.2014 року сплачено ще 10000 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача від 29.12.2014 року. Крім того, апелянт вказує, що підтвердженням факту реалізації товару у листопаді-грудні 2012 року у складі борт харчування є укладені з авіакомпаніями договори, а саме: договір про забезпечення бортовим харчуванням №18-12 від 14.02.2012 року з ТОВ «Авіакомпанія «ЮТейр-Україна», договір про забезпечення бортовим харчуванням №150-12 від 17.04.2012 року з ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів», договір про забезпечення бортовим харчуванням №157-12 від 25.04.2012 року з ПАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», а також видатковими накладними на рейс за листопад-грудень 2012 року, на підставі яких вирахувано відповідні відсотки за надані послуги у листопаді-грудні 2012 року та виставлено рахунки на оплату за надані послуги.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 року склад судової колегії у справі №914/4637/14 змінено: замість суддів Гнатюк Г.М. та Кравчук Н.М. введено суддів Бойко С.М. та Бонк Т.Б.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2015 року по справі №914/4637/14 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 27.04.2015 року). Зокрема, вважає помилковим твердження позивача, що строк для оплати послуг за договором не визначений, натомість вказує на умови п.7.1 договору, яким погоджено порядок та терміни проведення розрахунків. Разом з тим, вважає помилковим посилання позивача в даному випадку на ст.625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за порушення саме грошового зобов'язання.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 24 грудня 2008 року між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Львів» (в тексті договору - виконавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (в тексті договору - замовник) укладено договір №371-08 по прийманню, зберіганню та подальшій реалізації посуду одноразового, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 замовник передає виконавцю посуд столовий одноразовий з пластмас на зберігання та подальшу його реалізацію авіакомпаніям в складі бортового харчування, а виконавець зобов'язався приймати на зберігання, зберігати та реалізовувати посуд авіакомпаніям.

В подальшому, додатками №1 від 25.12.2009 року, №2 від 28.12.2010 року, №3 від 28.12.2011 року та №4 від 06.06.2012 року до договору №371-08 від 24.12.2008 року вносились зміни до вказаного договору в частині продовження терміну його дії, розміру винагороди виконавця та переліку товару, що передавався на зберігання.

Згідно п.п.2.2, 2.3, 3.1 Договору товар поставляється в кількості та в асортименті, попередньо погоджених з виконавцем. Передача товару на зберігання здійснюється за накладною, в якій представник замовника розписується про здачу його на зберігання, а представник виконавця - про прийняття товару на зберігання. Товар, що переданий на зберігання, залишається власністю замовника до моменту його видачі авіакомпаніям в складі бортового з підписанням відповідної накладної на видачу товару.

Пунктом 4.6 Договору виконавець зобов'язаний вести облік по здійсненим операціям з товаром. До 7-го числа місяця, наступного за звітним, надавати замовнику звітність за звітний місяць по операціям, здійсненим з товаром та залишками товару на зберіганні.

Винагорода виконавця за надання послуг по прийманню, зберіганню та подальшій реалізації товару становить (у відсотках реалізованого в складі бортового харчування товару): - посуд столовий одноразовий з пластмас - 15%; сік «Sandora» (1 літр) - 40%; сік «RICH» (1 літр) - 10%; вершки сухі «Coffe-mate» - 10%; кава Нескафе «Special Filter» (15 грам) - 10%; кава фасована (2 грами) - 10%; чай «Greenfield» (2 грами) - 10% (п.6.1 Договору з урахуванням додатку №4 до Договору).

Відповідно до п.7.1 Договору виручка, отримана виконавцем в результаті реалізації товару в складі бортового харчування, за мінусом винагороди виконавця, розмір якої зазначено в п.6.1 даного договору, перераховується на розрахунковий рахунок замовника кожні 10 днів (до 15-го і 25-го числа звітного місяця і 5-го числа місяця, наступного за звітним).

Однак, виконавець (позивач), всупереч умовам п.7.1 Договору, перераховував замовнику виручку у повному обсязі, не мінусуючи при цьому винагороди, передбаченої п.6.1 Договору., після чого виставляв замовнику рахунки на оплату наданих послуг.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що замовник і виконавець не рідше одного разу на три місяці проводять звірку взаєморозрахунків між сторонами, яка оформлюється актом звірки

Згідно акту звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2014 року заборгованість відповідача перед позивачем становила 26008 грн., з приводу чого, позивач на адресу відповідача надіслав претензію №1338 від 01.07.2014 року із вимогою погасити заборгованість в розмірі 26008 грн., яка залишена відповідачем без відповіді.

З огляду на наведене, Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» звернулось до суду з позовом про стягнення з ФОП ОСОБА_5 26008 грн. - основного боргу, 3125,23 грн. - пені, 2253,21 грн. - інфляційних втрат та 365,54 грн. - 3% річних.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу положень ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

Так, у пункті 7.1 договору №371-08 від 24.12.2008 року сторони погодили, що виручка, отримана виконавцем в результаті реалізації товару в складі бортового харчування, за мінусом винагороди виконавця, розмір якої зазначено в п.6.1 даного договору, перераховується на розрахунковий рахунок замовника кожні 10 днів (до 15-го і 25-го числа звітного місяця і 5-го числа місяця, наступного за звітним).

Як вбачається з умов наведеного пункту договору, сторони погодили, що оплата послуг виконавця (позивача) здійснюється шляхом відрахування та залишення винагороди самим виконавцем від виручки, отриманої в результаті реалізації товару авіакомпаніям.

Слід зазначити, що укладеним між сторонами договором не передбачено іншого способу оплати послуг виконавця, а серед обов'язків замовника (розділ 5 Договору) відсутній обов'язок щодо оплати послуг виконавця.

Разом з тим, відповідно до п.4.6 Договору, саме на виконавця (позивача) покладався обов'язок вести облік по здійсненим операціям з товаром та до 7-го числа місяця, наступного за звітним, надавати замовнику звітність за звітний місяць по операціям, здійсненим з товаром та залишками товару на зберіганні, а відповідно до п.7.1 Договору виконавець (позивач) зобов'язався кожні 10 днів перераховувати виручку, отриману від реалізації товару, на розрахунковий рахунок замовника, залишаючи собі винагороду, що передбачена п.6.1 Договору. Відтак, виконання грошового зобов'язання в даному випадку покладено на виконавця (позивача).

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Звертаючись до суду із позовом про стягнення з відповідача на користь позивача 31751,98 грн., що включає в себе передбачену п.6.1 Договору винагороду виконавця, ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» посилається на невиконання відповідачем обов'язку щодо оплати наданих йому позивачем послуг, однак, враховуючи умови укладеного між сторонами договору №371-08 від 24.12.2008 року, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правової підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вказаних коштів. З огляду на наведене, судом не беруться до уваги долучені до апеляційної скарги копії накладних і договорів, укладених позивачем з авіакомпаніями, оскільки в даному випадку не досліджувалось питання реалізації виконавцем товару.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3125,23 грн. - пені, 2253,21 грн. - інфляційних втрат та 365,54 грн. - 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В даному випадку позивачем не доведено порушення з боку відповідача зобов'язання, а саме: договору №371-08 від 24.12.2008 року, а посилання позивача на порушення відповідачем як замовником обов'язку щодо оплати наданих йому послуг, є безпідставними, оскільки сторонами у договорі передбачено інший порядок оплати послуг виконавця.

З огляду на наведене, відповідачем не порушено умов договору, що стосуються оплати послуг виконавця, відтак, відсутні і підстави для застосування до відповідача санкцій за порушення зобов'язання.

Крім того, відсутні і підстави для застосування ч.2 ст.625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, оскільки, жодних грошових зобов'язань за договором №371-08 від 24.12.2008 року у відповідача перед позивачем не було.

Враховуючи все наведене вище, беручи до уваги умови укладеного між сторонами договору №371-08 від 24.12.2008 року, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення 31751,98 грн., з яких: 26008 грн. - основний борг, 3125,23 грн. - пеня, 2253,21 грн. - інфляційні втрати та 365,54 грн. - 3% річних.

Слід також зазначити, що в судових засіданнях встановлено факт існування заборгованості позивача перед відповідачем.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем такі обставини не доведено.

В даному випадку судова колегія приходить до висновку, що поданий Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» позов є безпідставним, а позивачем не вірно обрано спосіб захисту свого порушеного права.

Слід зазначити, що відмова у задоволенні даного позову не позбавляє позивача звернутись на загальних підставах із позовом про стягнення з відповідача, в порядку ст.1212 ЦК України, безпідставно отриманих коштів.

Відтак, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду, в порядку ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2015 року по справі №914/4637/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №914/4637/14 повернути до господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 29.05.2015 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

Бонк Т.Б.