ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа № 922/5994/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Курченко В.А.,

за участю представників сторін:

позивача - Замніус М.В. на підставі довіреності від 24.12.2014р. №08-11/4685/2-14,

відповідача - Загребельний Р.В. на підставі довіреності від 29.05.2015р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх.№1895 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 23.02.2015р. у справі № 922/5994/14

за позовом Харківської міської ради

до Приватного підприємства "Приватна виробнича фірма "Фактор", м. Харків

про стягнення 35 066,78 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Харківська міська рада звернулась до місцевого господарського суду з позовною заявою про стягнення з Приватного підприємства "Приватна виробнича фірма "Фактор" збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) у розмірі 35 066, 78грн., згідно з розрахунком величини пайового внеску, виконаного за показниками опосередкованої вартості будівництва; судові витрати просить покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.02.2015р. у справі №922/5994/14 (суддя Кухар Н.М.) у позові відмовлено повністю на тій підставі, що міська рада не має правових підстав для звернення з позовом до суду, предметом якого є стягнення упущеної вимоги (не одержаного доходу).

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Харківська міська рада звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Харківської міської ради задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарського суду; вважає, що Харківська міська рада вправі вимагати від всіх замовників будівництва на території міста Харкова належного виконання вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", зокрема, щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту та укладення договору пайової участі з органом місцевого самоврядування; неукладення замовником будівництва договору пайової участі заподіяло позивачу збитків у вигляді неодержаних доходів.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2015р. у справі №922/5994/14 прийнято апеляційну скаргу до провадження.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.04.2015р. продовжено строк розгляду апеляційної скарги на 15 днів; зобов'язано позивача надати до суду письмові пояснення щодо вжиття позивачем заходів, спрямованих на уникнення збитків (упущеної вигоди); що позивач міг і повинен був отримати визначені доходи від відповідача (планування таких доходів і відповідне їх відображення в рішеннях про місцевий бюджет).

29.05.2015р. відповідачем надано до Харківського апеляційного господарського суду заперечення на апеляційну скаргу (вх.№8528), просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення господарського суду Харківської області від 23.02.2015р. залишити без змін.

02.06.2015р. позивачем подано до суду письмові пояснення в обгрунтування апеляційної скарги (вх.№8600).

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 03.06.2015р. представник апелянта просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Харківської міської ради задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить рішення місцевого господарського суду від 23.02.2015р. залишити без змін.

Також представник відповідача надав пояснення, що ПП "Приватна виробнича фірма "Фактор" на праві власності з 2001 року належав навіс зупинки громадського транспорту з вбудованими павільонами торгівлі на перехресті доріг вул. Героїв праці та вул. Академіка Павлова в м. Харкові (раніше - територія Циркунівської сільської ради). Після передачі в 2013 році зазначених земель до Харківської міської ради, на вимогу останнього для приведення зовнішнього виду зупинки у належний стан міста, на їх місці відповідачем було зроблено новий навіс зупинки громадського транспорту з вбудованими павільйонами торгівлі та обслуговування зі зносом старих павільйонів.

Проте, за поясненнями представника відповідача, письмової вимоги Харківської міської ради щодо облаштування зупинки відповідач не має.

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, що представники сторін у судове засідання з'явились і надали пояснення у справі в обґрунтування своїх вимог і заперечень, та зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду у відповідності до приписів статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 25.03.2014р. за № ХК 63, було прийнято в експлуатацію влаштування навісу зупинки громадського транспорту з вбудованими павільйонами торгівлі та обслуговування зі зносом існуючих павільйонів літ. "А-1", "Б-1", "В-1" за адресою: вул. Героїв праці (ріг вул. Академіка Павлова) в м. Харкові.

Замовником будівництва за даною декларацією є Приватне підприємство "Приватна виробнича фірма "Фактор".

Харківська міська рада, посилаючись на приписи Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", зазначає, що відповідно до статті 40 цього Закону замовник об'єкта будівництва зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (окрім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті) та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування.

Як вбачається із матеріалів справи, Управлінням соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна від 14.04.2014 року №282/0/124-14 (а.с.19) та від 22.05.2014 року №392/0/124-14 (а.с.18) після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію на адресу відповідача було надіслано листи про необхідність укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова.

Проте, як зазначає позивач, від відповідача відповіді не надійшло, договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування Приватним підприємством "Приватна виробнича фірма "Фактор" укладено не було.

На думку позивача, неукладення відповідачем зазначеного договору пайової участі та невиконання зобов'язань, що встановлені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", спричинили Харківській міській раді збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу).

Відповідно до проведеного Департаментом економіки та комунального майна розрахунку, кошторисна вартість влаштування навісу зупинки громадського транспорту з вбудованими павільйонами торгівлі та обслуговування зі зносом існуючих павільйонів літ. "А-1", "Б-1", "В-1" за адресою: вул. Героїв праці (ріг вул. Академіка Павлова) в м. Харкові, який було прийнято в експлуатацію на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 25.03.2014р. за № ХК 63, становить 318 788, 90грн. (а.с.22).

Розмір пайової участі, заявлений до стягнення до місцевого бюджету, визначений у розмірі 10% від вищевказаного розміру кошторисної вартості будівництва, з урахуванням збільшення розміру пайової участі згідно пункту 5.5. Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, та становить 35 066, 78грн.

За наведених обставин, Харківська міська рада просить суд стягнути з відповідача на користь місцевого бюджету м. Харкова згідно з розрахунком величини пайового внеску, виконаного за показниками опосередкованої вартості будівництва 35 066, 78грн. збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд, з урахуванням положень статті 101 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Харківської міської ради, з наступних підстав.

Відповідно до частин 2, 3 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно із частиною 5 статті 40 цього Закону, величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Частиною 9 статті 40 цього Закону визначено строки, упродовж яких мають укладатися договори про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту - не пізніше ніж 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника будівництва щодо його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

За приписами частини 1 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011р. № 804 затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (з урахуванням змін згідно рішення Харківської міської ради від 22.05.2013р. №319) (далі - Порядок), який містить порядок залучення до пайової участі, порядок укладення договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску.

Відповідно до пункту 1.3. Порядку, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки в місті Харкові, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, крім випадків, передбачених чинним законодавством України та цим Порядком.

Залучення замовників до пайової участі здійснюється шляхом укладення договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради (пункт 1.4. Порядку).

За приписами пункту 1.5. Порядку, пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету міста Харкова коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова.

Згідно з пунктом 1.6. Порядку, під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реабілітацію, капітальний ремонт та технічне переоснащення об'єктів будівництва, а під об'єктами будівництва - будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення та їх комплекси.

Для укладення такого договору замовник зобов'язаний звернутись із відповідною заявою до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради не пізніше ніж за 30 календарних днів до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Враховуючи положення чинного законодавства України Порядку, колегія суддів приходить до висновку, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен укладатись замовником будівництва з органом місцевого самоврядування до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Договір є підставою для сплати замовником будівництва коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Харкова.

Факт прийняття об'єкта будівництва відповідача в експлуатацію підтверджується декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 25.03.2014р. за № ХК 63.

Зазначена дата, в силу приписів пункту 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. № 461, є датою прийняття об'єкта в експлуатацію.

Проте, до вищевказаної дати (25.03.2014р.) договір пайової участі відповідачем як замовником будівництва з органом місцевого самоврядування укладено не було.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 03.06.2015р. представник відповідача підтвердив, що до органу місцевого самоврядування щодо укладення договору пайової участі відповідач не звертався, договір укладено не було.

Відповідно до пункту 5.1. Порядку, у разі встановлення факту будівництва та введення об'єкта до експлуатації без укладення договору про пайову участь забудовника у розвитку інфраструктури м. Харкова Департамент економіки та комунального майна у 10-денний термін з дня встановлення такого факту, надсилає замовнику будівництва рекомендованим поштовим відправленням лист-повідомлення про необхідність укладення відповідного договору.

Пунктом 5.3. Порядку передбачено, що у разі ухилення замовника від виконання вимог, вказаних у листі-повідомленні щодо укладання договору пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова у добровільному порядку, Департамент економіки та комунального майна вчиняє наступні дії: на підставі наявної інформації та у відповідності до цього Порядку проводить розрахунок величини пайової участі замовника у розвитку інфраструктури; готує два примірники договору пайової участі у розвитку інфраструктури з додатками; надсилає підписані два примірники договору з додатками замовнику будівництва рекомендованим поштовим відправленням.

Разом з тим, пункт 5.10. Порядку визначає, що спори, пов'язані з укладенням договору пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Харкова, обов'язковість яких встановлена законом, в тому числі при ухиленні від укладення договору однієї або обох сторін, вирішують в судовому порядку. День набрання чинності рішення суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського спору, якщо рішенням суду не визначено інше (пункт 5.11. Порядку).

Як вбачається із матеріалів справи, Управлінням соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна надсилались на адресу відповідача пропозиції щодо укладення договору пайової участі.

Проте, доказів звернення Харківською міською радою до суду щодо спонукання Приватного підприємства "Приватна виробнича фірма "Фактор" до укладення договору пайової участі матеріали справи не містять.

Судова колегія також зазначає, що статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Натомість, Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", на відміну від Порядку, імперативно закріплено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен укладатись замовником будівництва з органом місцевого самоврядування лише до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне також зазначити наступне.

Нормами статті 623 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, у разі порушення ним господарського зобов'язання або встановлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (частина 4 статті 623 Цивільного кодексу України).

Так, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 22.01.2013р. у справі №3-72гс12).

Із матеріалів справи вбачається, що договір пайової участі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію між сторонами не укладався, на даний час такий договір також не укладено, позивач не звертався до суду з позовом про спонукання відповідача укласти відповідний договір, отже, у встановленому законом порядку не встановлені розмір та строк сплати пайової участі. Тобто зобов'язання не виникло, тому відсутній факт порушення відповідачем зобов'язання щодо сплати 35 066,78грн.

Крім того, матеріали справи не містять належних доказів вжиття позивачем усіх заходів одержання доходів у вигляді розміру пайової участі шляхом укладення відповідного договору, а також заходів щодо уникнення збитків, зокрема, відсутні докази звернення позивача з позовом до суду про спонукання відповідача до укладення договору про пайову участь.

Судова колегія також зазначає, що пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків.

При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 р. у справі №3-64гс11.

Однією зі складових місцевого бюджету є бюджет розвитку, надходження якого, згідно з пунктом 4-1 частини 1 статті 71 Бюджетного кодексу України, включають кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, отримані відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

В той же час, відповідно до частини 2 статті 76 Бюджетного кодексу України, рішенням про місцевий бюджет визначаються, зокрема:

- загальна сума доходів видатків та кредитування місцевого бюджету (з розподілом на загальний та спеціальний фонди);

- доходи місцевого бюджету за бюджетною класифікацією (у додатку до рішення).

Таким чином, вихідним при визначенні неодержаного доходу (втраченої вигоди) міського бюджету міста Харкова є планування таких доходів і відповідне їх відображення в рішеннях про місцевий бюджет.

Колегія суддів вважає недостатнім доказом на підтвердження доводів заподіяння відповідачем збитків у вигляді неодержаних доходів надана позивачем копія рішення Харківської міської ради від 22.01.2014р. №1419/14 "Про бюджет міста Харкова на 2014 рік" , оскільки пунктом 17 зазначеного рішення передбачено, що до надходжень спеціального бюджету міста Харкова у 2014 році належать надходження бюджету розвитку міста Харкова, що визначені частиною першою статті 71 Бюджетного кодексу України та включають, зокрема кошти пайової участі у розвитку інфраструктури міста Харкова, отримані відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Як вбачається із наданої позивачем не засвідченої копії аркушу (додатку №1) (а.с.140) надходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту мали становити 21 776 400, 00грн.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що з даного аркушу (додатку №1) не вбачається, що він є додатком до вказаного рішення, не зазначено рік, на який планувались такі надходження, аркуш не завірений належним чином, отже не є належним та допустимим доказом у розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час, позивач не надав належного розрахунку, як планувалось отримання Харківською міською радою таких надходжень, у тому числі, від Приватного підприємства "Приватна виробнича фірма "Фактор" грошових коштів у розмірі 35 066, 78грн. для створення і розвитку інфраструктури міста.

Таким чином, твердження позивача про завдання відповідачем збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) не підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім іншого, судова колегія зазначає, що згідно із частиною 5 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

В обгрунтування розрахунку розміру кошторисної вартості будівництва в сумі 318 788, 90грн. позивач посилається на наявні в декларації показники загальної площі завершеного забудовою об'єкта містобудування та показники опосередкованої вартості будівництва адміністративних будівель, встановлених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства за відповідний квартал на відповідній території, оскільки, за твердженням позивача, до Харківської міської ради не надано документів про кошторисну вартість будівництва об'єкта.

Так, згідно листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України "Про індекси зміни вартості станом на 1 липня 2013 року" від 29.07.2013р. №7/15-11731 показник опосередкованої вартості 1 кв.м будівництва адміністративних будівель становить 9 187, 00грн.

Як зазначено у наведеному листі, зазначені показники мають довідковий характер і можуть застосовуватися при прогнозуванні обсягів капітальних вкладень, при перерахуванні їх у зіставлений рівень цін, для приведення вартісних показників об'єктів-аналогів у поточний рівень цін при визначенні кошторисної вартості будівництва на перших стадіях проектування.

Разом з тим, відповідно до поданої позивачем до матеріалів справи декларації про готовність об'єкта до експлуатації, кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацію складає 70 000, 00грн.

Позивач не наводить в обгрунтування розміру кошторисної вартості будівництва в сумі 318 788, 90грн., з яких підстав позивачем не було враховано кошторисну вартість будівництва, зазначену у декларації про готовність об'єкта до експлуатації, що була в наявності у позивача, а застосовано показники опосередкованої вартості 1 кв.м будівництва саме адміністративних будівель, що мають довідковий характер і можуть бути застосовані, зокрема при визначенні кошторисної вартості будівництва на перших стадіях проектування.

За наведених підстав, судова колегія вважає наданий позивачем розрахунок розміру кошторисної вартості будівництва в сумі 318 788, 90грн. і, відповідно, заявлений до стягнення розмір пайової участі, визначений у розмірі 10% від вказаного розміру кошторисної вартості будівництва, з урахуванням збільшення розміру пайової участі згідно пункту 5.5. Порядку, 35 066, 78грн. необгрунтованим та недоведеним.

У відповідності до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції, що міська рада не має правових підстав для звернення з позовом до суду, предметом якого є стягнення упущеної вимоги (не одержаного доходу), виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Розділ 2 цього Закону закріплює повноваження міських рад, серед яких зокрема, право на затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету; залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об'єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища; тощо.

Відповідно до статті 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

За наведених підстав, судова колегія вважає, що Харківська міська рада має право на звернення до місцевого господарського суду з відповідним позовом.

Відповідно до пункту 12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 23.02.2015р. у справі № 922/5994/14 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.02.2015р. у справі № 922/5994/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 08.06.2015 року.

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.

Суддя Шутенко І.А.