КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Справа№ 910/24951/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Луценко В.П., Башинський О.Д.,

від відповідача - Єщенко І.О.

розглянувши апеляційну скаргу комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс»

на рішення господарського суду міста Києва від 17.02.2015 р.

у справі №910/24951/14 (суддя - Мандриченко О.В.)

за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс»

до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс»

про визнання договору частково недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.02.2015 р. у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 17.02.2015р. по справі №910/24951/14 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2015р. апеляційну скаргу комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» прийнято до провадження.

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс» надало додаткові письмові пояснення по суті справи.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2015р., враховуючи перебування судді Смірнової Л.Г. у відпустці, для розгляду даної справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Кропивна Л.В., Пашкіна С.А.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2015р., враховуючи перебування судді Кропивної Л.В. у відпустці, для розгляду даної справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Пашкіна С.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2015р. апеляційну скаргу комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» на рішення господарського суду міста Києва від 17.02.2015 р. у справі №910/24951/14 прийнято до провадження у визначеному складі.

27.03.2015р. від КП «Київкомунсервіс» надійшла заява про залучення до матеріалів справи копії листа від 18.12.2014р. №1-2786.

27.03.2015р. від КП «Київкомунсервіс» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/24951/14 до вирішення господарським судом міста Києва справи №910/1941/15-г про припинення зобов'язання через неможливість виконання.

10.04.2015р. від КП «Київкомунсервіс» надійшли письмові додаткові пояснення для долучення до справи.

28.04.2015р. від КП «Київкомунсервіс» надійшли письмові додаткові пояснення для долучення до справи.

25.05.2015р. від КП «Київкомунсервіс» надійшли письмові додаткові пояснення для долучення до справи.

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс» заперечує проти апеляційної скарги та просить залишити рішення господарського суду міста Києва у даній справі без змін.

Клопотання позивача про долучення Київським апеляційним господарським судом задовольняються.

Клопотання про зупинення задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Враховуючи предмет та підстави даного позову про визнання доповнення п. 2.4. договору про надання послуг по збиранню, вивезенню та захороненню відходів, крім токсичних та особливо небезпечних №31-5 від 29.06.2010р., які внесені протоколом розбіжностей від 29.06.2010р., та предмет і підстави позову у справі №910/1451/15-г по припинення зобов'язань через неможливість виконання, а саме: п. 2.4. договору про надання послуг по збиранню, вивезенню та захороненню відходів, крім токсичних та особливо небезпечних №31-5 від 29.06.2010р., які внесені протоколом розбіжностей від 29.06.2010р., то суд доходить до висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі.

Більше того, представник позивача усно повідомив про винесення рішення по справі №910/1451/15-г, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

29.06.2010р. між комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс» (замовник) та комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (виконавець) укладено договір № 31-5 про надання послуг по збиранню, вивезенню та захороненню побутових відходів, крім токсичних та особливо небезпечних, за умовами якого позивач зобов'язався надавати відповідачу послуги по збиранню з місць розташування контейнерів, вивезенню та утилізації або захороненню побутових відходів, крім токсичних та особливо небезпечних, які накопичуються в зоні обслуговування замовника з дотриманням нормативно-правових актів у сфері послуг з вивезення побутових відходів на умовах даного договору, а відповідач - створювати умови, які забезпечують виконання таких послуг. /а.с. 11/.

Згідно з п. 2.4 договору порядок розрахунків за отримані послуги по збиранню та вивезенню побутових відходів сторонами договору в частині розщеплення сплати населення за утримання будинків і споруд та прибудинкової території визначається окремою тристоронньою угодою між сторонами та комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр». Остаточні розрахунки здійснюються відповідно до актів виконаних робіт, підписаних сторонами цього договору.

Протоколом розбіжностей від 29.06.2010р. до вказаного договору було доповнено п. 2.4 договору та погоджено, що 4 % з суми, яка надійшла на рахунок виконавця за вивезення побутових відходів на умовах даного договору, залишається у замовника на компенсацію витрат, пов'язаних зі збором та обліком платежів, про що складається відповідний акт наданих послуг та проводяться розрахунки згідно чинного законодавства. /а.с. 16/.

28.07.2010р. між комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс» (замовник), комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (виконавець) та комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (управляюча компанія) укладено договір №45-5 про надання послуг, за умовами якого замовник та управляюча компанія доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання кожного банківського дня проводити розщеплення платежів, які надійшли на розподільчий рахунок від населення за житлово-комунальні послуги та перераховувати кошти за послуги з вивезення та знешкодження твердих побутових відходів, відповідно до діючих тарифів, згідно з дислокацією, погодженою управляючою компанією, в порядку та розмірах, визначених цим договором та чинним законодавством України. /а.с.19/.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (п. 1 ст. 627 ЦК України).

Положення ч.ч. 2, 3 ст. 180 Господарського кодексу України передбачають, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України»Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11, не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов. Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виробником є суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо виконавець не є виробником, відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті.

Відповідно до п. 2.1 статуту комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс», підприємство створене з метою забезпечення надійного утримання та обслуговування житлового та нежитлового фонду, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Києва, утримання прибудинкових територій, об'єктів благоустрою, додержання встановленого порядку використання жилих і нежилих приміщень житлових будинків та гуртожитків.

Основними напрямками діяльності відповідача відповідно до п. 2.2 його статуту, серед іншого, є: надання споживачам житлово-комунальних послуг за кількісними та якісними показниками, визначеними законодавством України; надання платних послуг споживачам на підставі укладених договорів, у тому числі юридичним особам, з утримання, обслуговування та ремонту квартир, приміщень, благоустрою прибудинкових територій та інших послуг, не передбачених складом витрат підприємств житлового господарства, що входять до плати за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій; укладання договорів з виробниками комунальних послуг для забезпечення житлового фонду теплоенергією, електроенергією, газом та іншими енергоносіями, водопостачанням, водовідведенням, тощо.

Згідно з відомостями, вміщеними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, основними видами діяльності позивача, серед іншого, є оброблення та видалення безпечних відходів, відновлення відсортованих відходів.

Умовами договору № 31-5 передбачено обов'язок виконавця надавати замовнику послуги по збиранню, вивезенню та утилізації або захороненню побутових відходів та обов'язок замовника створювати умови, які забезпечують виконання послуг по збиранню і вивезенню побутових відходів виконавцем. Водночас, з урахуванням мети укладення договору, деяких основних видів діяльності позивача, п.п. 2.2.5 - 2.2.7 статуту відповідача та положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець (позивач) послуг за договором є, по суті, їх виробником - особою, яка створює житлово-комунальну послугу, тоді як замовник послуг (відповідач) не є їх безпосереднім споживачем, а є, по суті, виконавцем таких послуг, який має на меті укладення договорів зі споживачами - власниками (балансоутримувачами) житлового та нежитлового фонду, щодо якого відповідач здійснює функцію утримання та обслуговування відповідно до статуту.

Отже, договір № 31-5 регулює відносини між виробником та виконавцем житлово-комунальних послуг, однак не регулює безпосередньо відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг споживачам.

Водночас, сторони урегулювали у п. 2.4 договору № 31-5 (у редакції протоколу розбіжностей) відносини з приводу надання відповідачем послуг позивачу щодо збору та обліку платежів, які надходять від населення за надання житлово-комунальної послуги, та встановили обов'язок позивача оплатити такі послуги (відшкодувати витрати відповідача у зв'язку зі збором та обліком платежів) шляхом залишення на рахунку відповідача (після розщеплення платежів через комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр»,) 4 % з суми, що надійшла на рахунок виконавця за вивезення побутових відходів.

Відповідно до п. 3 Правил надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1070 від 10.12.2008 власники або балансоутримувачі житлових будинків, земельних ділянок укладають договори з особою, яка визначена виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Договір про надання послуг укладається відповідно до типового договору, наведеного у додатку 1.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені істотні умови договору між виконавцем/виробником та споживачем.

Крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін.

Таким чином, вказані норми регулюють відносини саме між виконавцем/виробником та споживачем житлово-комунальних послуг, тоді як договір, який є предметом розгляду, регулює відносини між виробником (позивачем) та виконавцем (відповідачем) послуг, а не споживачем.

Протилежного позивачем, в порушення ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, не наведено та не доведено.

Посилання позивача на ч. 2 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Судом до уваги не приймається, оскільки зазначені зміни внесені до ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вже після підписання протоколу розбіжностей.

Так само, і п. 3 Правил надання послуг з вивезення побутових відходів було викладено у редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 541 від 25.05.2011р.

Позивач зазначає про перевищення ним своїх повноважень при підписанні протоколу, оскільки, з урахуванням річної вартості послуг, 4,0% компенсації витрат, пов'язаних зі збором та обліком платежів, за строк дії договору значно перевищувала 100 000,00грн., а тому відповідно до п. 5.2.1. Статуту КП «Київкомунсервіс» має погоджуватись з Головним управлінням комунальної власності м. Києва.

Відповідно до п. 5.2.1 статуту комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» підприємство має право укладати договори та угоди, відповідно до законодавства України, з підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності, окремими громадянами, як в Україні, так і за її межами. Правочини на суму, що перебільшують 100 000,00 грн. погоджуються з Головним управлінням комунальної власності м. Києва.

Однак, в порушення ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, матеріали справи Статуту комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс».

Більше того, на титульному листі договору №31-5 міститься підпис уповноваженої особи та відтиск печатки Головного управління комунального господарства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з відміткою «погоджено». /а.с. 11/.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в ред. від 18.05.2010р.) фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6)надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7)надання гарантій та поручительств; 8) переказ грошей; 9) послуги у сфері страхування та накопичувального пенсійного забезпечення; 10) торгівля цінними паперами; 11) факторинг; 12) інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у пункті 5 частини першої статті 1 цього Закону.

Таким чином, надання відповідачем послуг позивачу щодо збору та обліку платежів, які надходять від населення за надання житлово-комунальної послуги не містять ознак фінансової послуги та не потребує ліцензування відповідно до вимог Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності».

Крім того, як зазначає позивач тариф на послуги з вивезення побутових відходів формується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2006р. №1010 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів», якою не передбаченому жодних компенсацій споживачам/замовникам послуг з вивезення побутових відходів.

Однак, оскаржуваний пункт договору, в редакції протоколу розбіжностей, не містить положень щодо тарифу, а регулює компенсацію витрат, пов'язаних зі збором та обліком платежів, яка в свою чергу не є додатковим видом оплати послуг.

Листи комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» від 03.02.2015р. №92/5лжс та від 18.12.2014р. №1-2786 та Статут Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» Київським апеляційним господарським судом до уваги не приймається з огляду на приписи ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що господарським судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

За наведених у даній постанові обставин, Київський апеляційний господарський суд доходить до висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 17.02.2015р. у справі №910/24951/14.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 17.02.2015р. у справі №910/24951/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/24951/14 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Смірнова