ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2015 рокуСправа № 912/1470/15
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Макаренко Т.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/1470/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго", від імені якого діє Кіровоградський міський район електричних мереж

до відповідача: Комунального закладу "Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - управління охорони здоров'я Кіровоградської міської ради

про стягнення 8 917,38 грн,

представники учасників судового процесу:

від позивача - Кушнір Д.М., довіреність № 185/07 від 25.12.14;

від відповідача - Слісаренко Л.О., довіреність № 945 від 13.05.15;

від відповідача - Гретченко Л.Л., довіреність № 946 від 13.05.15;

від 3-ї особи - Гретченко Л.Л., довіреність № 02/01-14 від 05.01.15.

Публічне акціонерне товариство "Кіровоградобленерго", від імені якого діє Кіровоградський міський район електричних мереж звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Кіровоградської міської лікарні швидкої медичної допомоги 2814,37 грн - пені, 1119,91 грн - 3% річних, 4983,10 грн - збитки від інфляції, а також судові витрати на судовий збір в сумі 1827,00 грн.

Відповідач у своєму відзиві № 934 від 12.05.2015 на позовну заяву позовні вимоги визнає частково з наступних причин:

Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги підпорядкована управлінню охорони здоров'я Кіровоградської міської ради та являється комунальною власністю територіальної громади м. Кіровограда в особі Кіровоградської міської ради, а відповідно до положень Статуту Кіровоградської міської лікарні швидкої медичної допомоги "заклад є бюджетною організацією і фінансується міським бюджетом згідно із затвердженими нормативами", фінансування закладу здійснюється через управлінням охорони здоров'я Кіровоградської міської ради, яке є головним розпорядником коштів закладу;

між сторонами дійсно існують договірні правовідносини на постачання електричної енергії відповідно до укладеного договору № 318М від 17.04.20107;

разом з тим, між сторонами укладено договори № 318М про закупівлю товарів (робіт, послуг) за державні кошти від 19.01.2012, № ТД-318М -2013 про закупівлю послуг з постачання електричної енергії за державні кошти від 12.12.2012; № ТД318М-2014 про закупівлю послуг за державні кошти від 20.01.2014; № ТД 318М-2015 про закупівлю послуг за державні кошти від 15.01.2015 (далі по тексту - тендерні договори), які укладені за результатами проведених процедур державних закупівель, відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель", оскільки суми зазначені в цих договорах перевищували 100 тис. грн;

вказані тендерні договори реєструвались відповідачем в органах казначейства для проведення по ним відповідних платежів, тому при провадженні даної справи лікарня вважає за необхідне посилатись саме на ці Договори про закупівлю послуг за державні кошти, як на підставу виникнення зобов'язань сторін - учасників господарського процесу;

заперечуючи нарахування штрафних санкцій відповідач вказує на те, позивачем враховано лише умови договору про поставку електричної енергії (яким передбачено нарахування пені в розмірі 0,8% від суми боргу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ) та не враховано положення договорів про закупівлю послуг за державні кошти, укладені у 2012 -2015 роках (якими передбачено нарахування пені в розмірі облікової ставки НБУ);

також відповідач вважає, що позивачем при нарахуванні інфляційних втрат не враховано роз'яснення Інформаційного листа ВГСУ № 01-06/928/2012 від 17.07.2012;

відповідачем вжито всіх заходів для недопущення господарських правопорушень, а саме щомісячно, при отримані рахунків на оплату електроенергії, відповідач подавав до управління охорони здоров'я Кіровоградської міської ради заявки про виділення фінансування за відповідним КЕКВ на оплату електроенергії.

Позивач супровідним листом № 1028 від 22.05.2015 подав до суду акт звірки розрахунків між сторонами за період 01.04.2012-31.03.2015 та копії платіжних доручень про оплату електроенергії за період 2012-2015.

Третя особа - управління охорони здоров'я Кіровоградської міської ради підтримала доводи відповідача, про що зазначено у письмових поясненнях № 1593 від 22.05.2015 та вказує на те, що позивачем безпідставно застосовано до договірних відносин сторін виключно умови договору на постачання електричної енергії, адже відповідач самостійна юридична особа лікувально - профілактичний заклад комунальної власності м. Кіровограда здійснює придбання товарів, робіт та послуг відповідно до норм Бюджетного, Цивільного, Господарського кодексів України, закону України "Про здійснення державних закупівель" на засадах свободи договору, конкурентного середовища у сфері державних закупівель, забезпечення раціонального та ефективного використання державних коштів.

З письмових пояснень позивача від 26.05.2015 вбачається, що останній вважає, що між сторонами можуть існувати договірні зобов'язання по двох договорах, разом з тим, предмет спору стосується допущення відповідачем порушення договірних зобов'язань саме за договором поставки електричної енергії і не стосуються договорів про закупівлю товарів за державні кошти, укладених відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель", який підтверджує дотримання процедури конкурсних торгів про закупівлю електричної енергії.

Заперечуючи нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідач здійснив свій контррозрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат на суму простроченої заборгованості за послуги електропостачання відповідно до якого: пеня за період з 01.04.2014-01.03.2015 складає 1063, 38 грн, інфляційні втрати за період з квітня 2012 по березень 2015 - 3518,45 грн, 3% річних за період з 01.04.2012 по 31.03.2015 - 1119,91 грн.

Крім того, відповідач звернувся до суду з клопотанням № 1114 від 29.05.2015 про зменшення розміру пені до 10%, нарахованої позивачем за прострочення оплати за електроенергію з врахуванням обставин, що мають істотне значення та норми ст. 551 Цк України, ст. 233 ГК України та п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Позивач звернувся до суду із листом № 2046/46 від 29.05.2015 в якому вказує на погодження з розрахунком відповідача щодо інфляційних втрат та надає новий розрахунок в частині стягнення пені і 3% річних з врахування положень ст.ст. 258, 625 Цивільного кодексу України.

29.05.2015 позивач заявою № 2048/46 зменшив розмір позовних вимог враховуючи норми ст. 258 ЦК України та ст. 231 ГК України, а щодо нарахування інфляційних втрат позивач погоджується з розрахунком відповідача. У зв'язку з вказаним позивач просить суд стягнути з відповідача 5701,74 грн, з яких: 1063,38 грн - пені, 1119,91 грн - 3% річних, 3518,45 грн - інфляційні збитки.

На підставі норм ст. 22 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає вказану заяву позивача та вважає остаточними позовними вимогами стягнення 5701,74 грн.

Крім того, господарський суд враховує, що відповідно до правовстановлюючих документів відповідача, а саме: копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи № 748933 серія А00, копії виписки з ЄДР № 113626 серія ААБ, копія статуту від 28.07.2009 повне найменування відповідача - комунальний заклад "Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги".

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, обговоривши усі обставини справи, оцінивши подані сторонами докази, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

17.04.2007 між відкритим акціонерним товариство "Кіровоградобленерго" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Кіровоградобленерго" відповідно до п. 1.1 статуту товариства), в особі його структурного підрозділу Кіровоградський міський район електричних мереж (постачальник) та Кіровоградською міською лікарнею швидкої медичної допомоги (споживач) було укладено договір №318М про постачання електричної енергії (надалі по тексту - Договір від 17.04.2007 № 318М), за умовами якого постачальник зобов'язався продати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з загальною приєднаною потужністю 1513,53 кВт, величини якої по площадках вимірювання та точок продажу визначені в п. 6, 7 додатку "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач зобов'язався оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно умов цього договору.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2007 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії чи перегляд його умов (п. 9.4 Договору).

Порядок розрахунків сторони погодили у Додатку 1 до Договору від 17.04.2007 №318М.

Згідно з пунктом 1 Додатку 1 до Договору від 18.12.2012 розрахунковим вважається період з 20 числа місяця до такого ж числа наступного місяця. Обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат на дільниці мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності електромереж, визначається за "Актом про використану електричну енергію" за показниками розрахункових засобів обліку в точках обліку, перелік яких наведено в п. 7 додатку до договору "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії" (п.2 Додатку).

Споживач самостійно на протязі 5 операційних днів після дати отримання рахунку здійснює повний розрахунок за активну електричну енергію, фактично спожиту протягом розрахункового періоду, оплату за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплату нарахувань по протоколах порушень при користуванні електричною енергією, рахунків за надання послуг компенсації перетікання реактивної енергії, пеню, індекс інфляції та інші платежі, згідно з умовами цього договору (п. 8 Додатку).

Також між публічним акціонерним товариство "Кіровоградобленерго" в особі його структурного підрозділу Кіровоградського міського району електричних мереж (покупець) та комунальним закладом "Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги" (постачальник) укладено договори про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти № 318М від 19.01.2012 з додатковими угодами від 19.01.2012, від 02.10.2012 (на 2012 рік), строк дії договору з 01.01.2012 до 31.12.2012; № ТД-318М-2013 від 12.12.2012 з додатковими угодами від 14.01.2013, від 25.11.2013, від 20.12.2013, від 31.12.2013 (на 2013 рік), строк дії договору з 01.01.2013 по 31.12.2013; № ТД 318М02014 з додатковими угодами від 20.01.2014, від 20.02.2014, від 24.02.2014 (на 2014 рік), строк дії договору з 01.01.2014 до 31.12.2014 (надалі по тексту - тендерні договори), за умовами яких постачальник зобов'язався у 2012, 2013, 2014 роках поставляти покупцеві товар, визначений в п. 1.2 договору (код 40.10.3 за ДКПП 016-97 "Послуги з постачання електроенергії"). Пунктом 1.3 тендерних договорів сторони визначили кількість товару (послуг) на відповідні періоди. В розділі ІІІ даних договорів визначена ціна Договору у відповідності з тарифами затвердженими Постановою НКРЕ України та відповідно до договору про постачання електричної енергії.

Розрахунки проводяться шляхом: оплати замовником після пред'явлення учасником рахунка на оплату товару (роботи або послуги) та після підписання сторонами акта приймання-передачі електричної енергії на протязі 5 операційних днів після дати отримання рахунку, за обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії за показниками розрахункових засобів обліку в точках обліку, визначається як сума добутків тарифу відповідного класу, який діяв на кінець розрахункового періоду, на обсяг електричної енергії, спожитої в розрахунковий період (п. 4.1 тендерних договорів).

Крім того, в п. 11.2 договору про закупівлю послуг з постачання електричної енергії за державні кошти № ТД-318м-2013 визначено, що всі інші умови взаєморозрахунків між сторонами регулюються договором про постачання електричної енергії № 318М від 17.04.2007, укладеного між позивачем та відповідачем.

Розділом 12 тендерних договорів передбачено, що додатками до них є: акт прийому передачі електричної енергії та договір про постачання електричної енергії № 318М від 17.04.2007.

Розглядаючи спір, господарський суд дійшов висновку, що правовідносини сторін регулюються як договором № 318М від 17.04.2007 про постачання електричної енергії, так і Договорами про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до пункту 5.1. Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Згідно з положеннями вищезазначених Правил користування електричною енергією, одним з етапів укладання договору про користування електричною енергією є підключення та приєднання електроустановок споживача до електричних мереж енергопостачальної організації після виконання споживачем у повному обсязі технічних умов, проектної документації, оплати вартості підключення.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, утому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Умови Договору № 318М від 17.04.2007 свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором енергопостачання.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Саме договором № 318М про постачання електричної енергії від 17.04.2007 (з додатками) врегульовані та деталізовані питання щодо умов постачання та споживання електроенергії.

Разом з тим, Договори про закупівлю товарів (робі або послуг) за державні кошти були укладені сторонами на виконання вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель (зі змінами), який встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти, оскільки відповідач є неприбутковою установою і вимоги цього Закону є для відповідача обов'язковими.

Вказаний Закон застосовується до всіх замовників на закупівлю товарів, робіт і послуг які повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень, а робіт - 300 тисяч гривень (частина перша статті 2 Закону).

Зазначеними Договорами про закупівлю товарів (робі або послуг) за державні кошти було узгоджено порядок розрахунків за спожиту електроенергію, відмінний від "Порядку розрахунків" Додатку № 1 до Договору на поставку електроенергії.

За таких обставин, господарський суд погоджується з доводами відповідача та третьої особи, що при розгляді даного спору необхідно керуватись положеннями обох договорів.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ході розгляду спору судом встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з несплатою відповідачем наданих позивачем послуг по поставці електричної енергії у період з квітня 2012 по березень 2015 включно на загальну суму 2567512,71 грн (розрахунок заборгованості за період з 01.04.2012 по 31.03.2015 а.с. 102).

З наданих суду доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, що підтверджується актами про використану електричну енергію з квітня 2012 по березень 2015 (а.с 18-36), рахунками-фактурами з квітня по березень 2015 (а.с. 37-45), платіжними документами за період березень 2012 - березень 2015 (а.с. 46-101), що не заперечено сторонами.

Водночас, відповідач розрахувався за спожиту електроенергію не вчасно, тобто з порушенням узгоджених сторонами строків.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Суд враховує, що за загальним правилом Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання безпосередньо сторонами відповідного договору, таким чином, комунальний заклад "Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги", як сторона зобов'язальних відносин за Договором №318М від 17.04.2007 та Договорами про закупівлю товарів (робі або послуг) за державні кошти, самостійно відповідає за невиконання своїх зобов'язань.

Матеріали справи свідчать, що відповідач оплату за отриманий товар (спожиту електричну енергію) проводив із порушенням строків, встановлених умовами договорів, та не у повному обсязі, чим порушив п. 4.1 Договорів про закупівлю послуг за державні кошти та п. 2.3.3 Договору, п. 8 Додатку № 1 до договору від 17.04.2007 № 318М (у ті періоди, в яких діяли договори), норми ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, що слугувало підставою для нарахування позивачем пені в сумі 1063,38 грн за період з 01.04.2014 по 31.03.2015, та приписи ст. 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування та стягнення інфляційних збитків та 3% річних, а саме: 3518,45 грн інфляційних втрат за період з 01.04.2012 по 31.03.2015 та 3% річних в сумі 1119,91 грн за період з 01.04.2012 по 31.03.2015 з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог подану позивачем 29.05.2015.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Позивачем нараховано пеню в розмірі 1063,38 грн (заява про зменшення розміру позовних вимог від 29.05.2015) за період з 01.04.2014 по 31.03.2015 з урахуванням заперечення відповідача зазначені у відзиві на позов, норми ст.ст. 258, 625 Цивільного кодексу України та з врахуванням умов Договорів про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти (п. 7.2).

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що позивачем правильно визначено період для нарахування пені, про що погоджується і відповідач у своїх письмових поясненнях від 29.05.2015 № 1115. Отже, позовні вимоги про стягнення пені в сумі 1063,38 грн за період з 01.04.2014 по 31.03.2015 заявлені правомірно.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України господарському суду надано право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Господарський суд враховує, що відповідачем по справі заявлене клопотання щодо зменшення розміру пені, з посиланням, зокрема, на ті обставини, що основними причинами виникнення заборгованості за поставлену електричну енергію є

- неналежне фінансування місцевого фінансового органу - Кіровоградської міської ради (місцевого бюджету) та як результат недофінансування головного розпорядника відповідача - управління охорони здоров'я Кіровоградської міської ради;

- неприбутковість відповідача, що є комунальною організацією, який підпорядкований, управлінню охорони здоров'я Кіровоградської міської ради Міністерства охорони здоров'я України, та являється комунальною власністю територіальної громади м. Кіровограда в особі Кіровоградської міської ради, що позбавляє відповідача можливості брати будь-які фінансові кредити для здійснення оплати за спожиту електроенергію, у випадку неналежного фінансування з місцевого бюджету;

- неможливість сплатити нараховану пеню, інфляційні втрати, річні з інших видатків на утримання відповідача, чи фонду на оплату праці, використовуючи загальне правило заміни грошей як їх юридичної властивості, оскільки для бюджетної організації це є фінансовим порушенням, а саме нецільовим використання бюджетних коштів.

Суд погоджується з доводами відповідача та враховує ступінь виконання зобов'язання комунального закладу, добросовісну поведінку відповідача, відсутність заборгованості за спожиту електроенергію станом день розгляду спору, повну фінансову залежність відповідача від місцевого бюджету, не прибутковість закладу, як бюджетної організації, а також те, що вказані обставини призвели до виникнення заборгованості у відповідача та неможливості своєчасно розрахуватися за спожиту електроенергію.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд також враховує положення підпункту 3.17.4. пункту 3.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, заявленої до стягнення з відповідача, господарський суд враховує: ступінь виконання боржником договірних зобов'язань, доводи відповідача що причиною неналежного виконання зобов'язання відповідачем є повна фінансова залежність комунального закладу від місцевого бюджету, не прибутковість відповідача як бюджетної організації. Враховується також строк прострочення виконання зобов'язання, вжиття відповідачем всіх можливих заходів для погашення заборгованості перед позивачем (добросовісна поведінка відповідача).

Отже, господарський суд вважає, що даний випадок є винятковим та зменшує розмір пені до 50% та стягує з відповідача 531,69 грн пені. В іншій частині позовних вимог про стягнення пені господарський суд відмовляє.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем нараховано 3% річних в сумі 1119,91 грн за період з 01.04.2012 по 31.03.2015 (заява про зменшення розміру позовних вимог від 29.05.2015).

Господарський суд дійшов висновку, що позивачем правильно визначено період для нарахування 3 % річних, про що погоджується і відповідач у своїх письмових поясненнях від 29.05.2015, що вбачається також із контррозрахунку відповідача. Отже, позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 1119,91 грн за період з 01.04.2012 по 31.03.2015 заявлені позивачем правомірно і підлягають задоволенню.

При застосуванні індексу інфляції суд враховує, роз'яснення Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012.

Крім того, згідно з положеннями пунктів 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Позивач погодившись із розрахунком відповідача, просить стягнути інфляційні втрати на суму 3518,45 грн за період з квітень 2012 по березень 2015 (заява про зменшення розміру позовних вимог від 29.05.2015).

Господарський суд дійшов висновку, що сторонами правильно визначено період для нарахування інфляційних втрат, про що вбачається із контррозрахунку відповідача. Отже, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат на суму 3518,45 грн за період з квітень 2012 по березень 2015 заявлені позивачем правомірно і підлягають задоволенню.

Таким чином, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 3518,45 грн - інфляційних втрат, 531,69 грн - пені, 1119,91 грн - 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та норм Закону України "Про судовий збір" судові витрати на судовий збір в сумі 1827,00 грн покладаються на відповідача.

На підставі вказаного та керуючись ст.ст. 33,34,44,49, 82-85, 116, 117 ГПК України, Законом України "Про судовий збір", господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з комунального закладу "Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги" (25005, м.Кіровоград, вул. Короленко, 56, ) на користь публічного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" (25012, м. Кіровоград, пр. Комуністичний, 15, ), від імені якого діє Кіровоградський міський район електричних мереж (25001, м. Кіровоград, вул. В. Перспективна, 78) 531,69 грн - пені, 1119,91 грн - 3% річних, 3518,45 грн - збитки від інфляції та судовий збір 1827,00 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили та направити стягувачу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 03.06.2015.

Суддя Т. В. Макаренко