ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

26 травня 2015 року Справа № 915/141/14

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С.,

при секретарі Мавродій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву

кредитора: Управління Пенсійного фонду України в Березанському районі Миколаївської області (57400, Миколаївська область, Березанський район, смт. Березанка, вул. Леніна, 31, ідентифікаційний код 20886862)

до банкрута: Державного підприємства "Таврійське" (57426, Миколаївська область, Березанський район, с-ще Тронка, ідентифікаційний код 22995874),

ліквідатор: арбітражний керуючий Фоменко Віра Михайлівна (свідоцтво № 876 від 09.04.2013, 54001, м. Миколаїв, вул. Декабристів, 1А/6, оф. 302),

про визнання поточних кредиторських вимог у сумі 7 324,08 грн.,

за участю представників учасників процесу:

від кредитора: Григоренко І.С. - довіреність № 32 від 11.11.2014,

ліквідатор банкрута: арбітражний керуючий Фоменко В.М.,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2015 Державне підприємство (ДП ) "Таврійське" визнано банкрутом, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Фоменко Віру Михайлівну (далі - Фоменко В.М.).

Відповідно до вимог Положення про порядок офіційного оприлюднення відомостей про справу про банкрутство, затвердженого постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 16, повідомлення про визнання ДП "Таврійське" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури було розміщено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет 04.03.2015 за № 15352.

16.03.2015 до суду надійшла заява Управління Пенсійного фонду України в Березанському районі Миколаївської області (далі - УПФУ в Березанському районі Миколаївської області) № 1084/06 від 12.03.2015 про визнання поточних кредиторських вимог до банкрута в сумі 7 324,08 грн.

Ухвалою суду від 20.03.2015 заяву кредитора прийнято та призначено до розгляду на 26 травня 2015 року; зобов'язано кредитора не пізніше ніж за три робочі дні до дня проведення судового засідання надати суду документально підтверджені письмові пояснення щодо стягнення в судовому порядку заборгованості по виплаті та доставці пенсій, призначених на пільгових умовах, за січень-лютий 2015 року; зобов'язано ліквідатора банкрута не пізніше ніж за три робочі дні до дня проведення судового засідання надати суду письмовий відзив по суті заяви кредитора та докази, що підтверджують надсилання повідомлення кредитору про результати розгляду грошових вимог. Явку кредитора та ліквідатора банкрута визнано обов'язковою.

31.03.2015 від ліквідатора банкрута до суду надійшов відзив на заяву кредитора за вих. № 02-02/31 від 26.03.2015, згідно якого Фоменко В.М. включає заявлені вимоги в сумі 7 324,08 грн. до реєстру вимог кредиторів ДП "Таврійське" в третю чергу.

21.05.2015, на виконання вимог ухвали суду від 20.03.2015, від кредитора до суду надійшло клопотання № 2006/06 від 18.05.2015 про долучення доказу до матеріалів справи.

26.05.2015 у судовому засіданні представник кредитора підтримала заяву про визнання кредиторських вимог, а ліквідатор банкрута - свою позицію, викладену у відзиві на заяву кредитора.

Розглянувши матеріали заяви кредитора, заслухавши пояснення кредитора та ліквідатора банкрута, суд дійшов висновку про визнання заявлених кредиторських вимог, на підставі наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону про банкрутство, кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 1 статті 38 Закону про банкрутство передбачено, зокрема, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; веде реєстр вимог кредиторів; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до заяви кредитора, ДП "Таврійське" має заборгованість перед УПФУ в Березанському районі Миколаївської області по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, за період з березня 2014 року до лютого 2015 року в сумі 7 324,08 грн., яка підтверджується належними доказами, що містяться у матеріалах заяви, зокрема:

- постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.08.2014 у справі № 814/1886/14 (березень-червень 2014 року в сумі 2 441,36 грн.);

- наказом Господарського суду Миколаївської області від 23.12.2014 у справі № 915/1754/14 (липень-жовтень 2014 року в сумі 2 441,36 грн.);

- наказом Господарського суду Миколаївської області від 03.02.2015 у справі № 915/25/15 (листопад-грудень 2014 року в сумі 1 220,68 грн.);

- наказом Господарського суду Миколаївської області від 15.04.2015 у справі № 915/293/15 (січень-лютий 2015 року в сумі 1 220,68 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону про банкрутство кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому, у другу чергу задовольняються вимоги із зобов'язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов'язань із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб'єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників); у третю чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) та вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом.

Суд не погоджується з висновком ліквідатора банкрута про включення заявлених кредиторських вимог до третьої черги вимог кредиторів, оскільки вказані вимоги у вигляді фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, не являються вимогами щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) або вимогами центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом, з огляду на таке.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 1 статті 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до абз. 4 п. 1 ст. 2 вказаного Закону для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з абз. 5 п. 1.3 розділу 1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до Закону.

Відповідно до п. 6.7 вищезгаданої Інструкції підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Отже, виходячи з системного аналізу перелічених норма права, вимоги щодо відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, відносяться до зобов'язань із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Рекомендаціями абз. абз. 6, 7 п. 29 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 № 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI)" (із змінами) передбачено, що розгляд грошових вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі здійснюється господарським судом в тому ж порядку, що і грошових вимог, заявлених на підставі статті 23 Закону. За результатами розгляду грошових вимог кредиторів господарський суд заново затверджує реєстр вимог кредиторів (з урахуванням визнаних конкурсних вимог) та зобов'язує ліквідатора сформувати представницькі органи кредиторів (збори кредиторів та комітет кредиторів) у порядку, передбаченому статтею 26 Закону. Подальший рух справи в ліквідаційній процедурі має відбуватися тільки за участю новостворених представницьких органів кредиторів. Зокрема, це стосується переходу з ліквідаційної процедури до процедури санації або затвердження мирової угоди, прийняття рішення щодо реалізації активів банкрута, надання оцінки діяльності ліквідатора, затвердження звіту ліквідатора.

Законом обмежено строк подання заяв кредиторів, грошові вимоги яких виникли під час проведення процедур банкрутства, двома місяцями з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Такі грошові вимоги включаються до четвертої черги, за винятком грошових вимог, черговість задоволення яких визначена Законом [забезпечені вимоги; вимоги щодо виплати заробітної плати; вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) тощо] та грошових вимог, що становлять штрафні санкції, які підлягають включенню у відповідну чергу. Вимоги кредиторів, які у встановлений строк не звернулися до господарського суду, погашаються в шосту чергу.

Згідно ч. 5 ст. 23 Закону про банкрутство розпорядник майна боржника не пізніше ніж на десятий день з дня, наступного після закінчення встановленого частиною першою цієї статті строку, з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд, а також подає до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами разом з копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та описів вкладення в поштове відправлення або інших документів, що підтверджують надсилання повідомлення кредиторами.

Згідно ч. 6 ст. 23 Закону про банкрутство кредитор, вимоги якого визнані боржником чи господарським судом, має право отримувати від розпорядника майна інформацію щодо вимог інших кредиторів, визнаних боржником та розпорядником майна. Такий кредитор може подати розпоряднику майна, боржнику та суду заперечення щодо визнання вимог інших кредиторів.

У абзаці 1 ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство вказано, що вимоги конкурсних кредиторів, визнані боржником або господарським судом, вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.

Приймаючи до уваги те, що грошові вимоги заявлені правомірно та в строк, встановлений для їх подання, обґрунтовані та документально підтверджені належними доказами, що містяться у матеріалах заяви, визнані ліквідатором банкрута, суд визнає грошові вимоги УПФУ в Березанському районі Миколаївської області у сумі 7 324,08 грн. із задоволенням у другу чергу вимог кредиторів.

Керуючись ст. ст. 1, 23, 38, 41, 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Визнати грошові вимоги Управління Пенсійного фонду України в Березанському районі Миколаївської області (ідентифікаційний код 20886862) до Державного підприємства "Таврійське" (ідентифікаційний код 22995874) у сумі 7 324,08 грн. із задоволенням у другу чергу вимог кредиторів.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття.

Ухвала може бути оскаржена у встановленому порядку згідно ст. ст. 91, 93, 106 Господарського процесуального кодексу України та ст. 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Суддя В.С. Адаховська