ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

08 червня 2015 року Справа № 8/49-10
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділляжитлобуд"
на ухвалу відРівненського апеляційного господарського суду 16.03.2015
у справі Господарського суду№ 8/49-10 Хмельницької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Банк Форум"
до1. Відкритого акціонерного товариства "Ресторан "Поділля" 2. Хмельницького бюро технічної інвентаризації
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділляжитлобуд"
прозвернення стягнення на предмет іпотеки та зобов'язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділляжитлобуд" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 16.03.2015 у справі № 8/49-10.

Одночасно скаржник звернувся з клопотанням про відновлення строку для подання касаційної скарги на ухвалу суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи його тим, що оскаржувану ухвалу отримав лише 18.03.2015.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на наступне.

Відповідно до частини 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), якою встановлено форму і зміст касаційної скарги, до скарги додаються, зокрема, докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано доказів надіслання її копії іншій стороні (сторонам) у справі.

Вищий господарський суд України встановив, що скаржником не надано належних доказів надсилання копії касаційної скарги відповідачу 2 у справі - Хмельницькому бюро технічної інвентаризації, що є підставою, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, для неприйняття касаційної скарги до розгляду та поверненню скаржникові.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 111 ГПК України до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

01.11.2011 набрав чинності Закон України від 08.07.2011 № 3674-VІ "Про судовий збір", який визначає правові засади справляння судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Відповідно до пункту 2.21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Згідно із п. 2 листа Вищого господарського суду України від 17.09.2012 № 01-06/1260/2012 "Про оформлення платіжних документів на перерахування судового збору", відповідно до якого платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Відповідно до п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Скаржником у якості доказу сплати судового збору до касаційної скарги додано квитанцію № 236 від 07.04.2015, у графі "Призначення платежу" якої зазначено: "22030004 судовий збір Вищого господар. суду. України 070 символ звітності 254". Тобто, квитанція № 236 від 07.04.2015 не містить відомості про те, яка саме касаційна скарга оплачується судовим збором.

Наведене свідчить про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Поділляжитлобуд" судовий збір сплачено не у встановленому порядку, що є підставою, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, для неприйняття касаційної скарги до розгляду.

Разом з тим, статтею 110 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 11113 ГПК України касаційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських судів розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення місцевого господарського суду, постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до частини третьої ст. 105 ГПК України постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Оскаржувана ухвала була прийнята 16.03.2015, двадцятиденний строк на оскарження даної постанови закінчився 06.04.2015 (понеділок), в той час, як скаржник звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою 07.04.2015 (що вбачається зі штемпеля поштового відділення зв'язку на конверті, в якому була надіслана касаційна скарга), тобто скаржник звернувся з касаційною скаргою з пропуском двадцятиденного строку для її подання, чим порушив вищенаведені норми ГПК України.

Посилання скаржника в касаційній скарзі на те, що ним було пропущено строк з поважних причин, які не залежали від нього, оскільки про оскаржувану ухвалу він дізнався лише 18.03.2015 не можуть слугувати підставою для відновлення скаржнику пропущеного ним строку на касаційне оскарження з огляду на те, що оскаржувана ухвала від 16.03.2015 була одержана скаржником 18.03.2015 (про що скаржник зазначає у касаційній скарзі), строк касаційного оскарження закінчився 06.04.2015 (понеділок); отже, на час одержання ухвали строк на касаційне оскарження не був пропущений і скаржник не був позбавлений можливості вчасно звернутися до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою з дотриманням строків, передбачених ст. 110 ГПК України; при цьому скаржником не наведено обставин, які б перешкоджали йому звернутись із касаційною скаргою з 18.03.2015 по 06.04.2015.

Наведене є підставою, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, для неприйняття касаційної скарги до розгляду та повернення її скаржникові.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділляжитлобуд" на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 16.03.2015 у справі № 8/49-10 підлягає поверненню скаржнику відповідно до п. п. 3, 4, 5 ст. 1113 ГПК України.

Керуючись ст. 86, п. п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Поділляжитлобуд" в поновленні строку на касаційне оскарження ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 16.03.2015 у справі № 8/49-10.

2. Не приймати до розгляду та повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Поділляжитлобуд" касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 16.03.2015 у справі № 8/49-10.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

В.І. КАРТЕРЕ