ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р.Справа № 923/712/14

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лашина В.В.

Суддів: Воронюка О.Л.

Мирошниченка М.А.

при секретарі Кияшко Р.О.

за участю представників сторін:

Від ТОВ "Житомирський м'ясокомбінат" - Ярмоліцький А.О., довіреність № б/н, від 20.04.15;

Від ТОВ м'ясокомбінат "Ювілейний" - Ліфлянчик Л.В., довіреність № 54/14, від 15.12.14;

Від ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" - Міхай-Седова Ю.С., довіреність № 1634/13, від 20.11.13;

Інші представники учасників процесу в судове засідання не з'явилися. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат», ТОВ «М'ясокомбінат «Ювілейний» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»

на ухвалу господарського суду Херсонської області

від 16.04.2015р.

у справі № 923/712/14

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясокомбінат «Ювілейний»

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

про банкрутство

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «М'ясокомбінат «Ювілейний» (в подальшому за текстом - ТОВ «М'ясокомбінат «Ювілейний») звернулося до господарського суду Херсонської області із заявою про порушення справи про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6.), обгрунтовуючи свої вимоги неспроможністю останньої задовольнити на протязі більше трьох місяців вимоги, безспірний розмір яких становить більше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати.

Ухвалою господарського суду від 08.07.2014 р. на загальних підставах, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство), порушено провадження у справі про банкрутство, визнано вимоги ініціюючого кредитора до ФОП ОСОБА_6 в сумі 1 467 810,18 грн.

Постановою господарського суду від 18.12.2014 р. боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Мегерю А.В., якого зобов'язано здійснити заходи з ліквідаційної процедури, передбачені законом.

19.12.2014 р. на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оприлюднено повідомлення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури .

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 16.04.2015 р. здійснено заміну кредитора Новокаховську ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області на його правонаступника Новокаховську ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, провадження у справі в частині вимог Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів припинити. Затверджено реєстр вимог кредиторів, зокрема, вимоги гр. ОСОБА_9 у розмірі 9 400 000 грн. (3 черга), судові витрати 1218 грн. - 1 черга.

Будучи незгодним з вказаною ухвалою в частині включення до реєстру вимог ОСОБА_9, ТОВ «М'ясокомбінат «Ювілейний» просить зазначене судове рішення в цій частині скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, які місцевий господарський суд визнав встановленими. Скаржник зазначає те, що правочини, на яких ґрунтуються кредиторські вимоги гр. ОСОБА_9 жодним чином не були направлені на реальне настання правових наслідків, а лише були направлені на штучне формування вагомої кредиторської заборгованості. ТОВ «М'ясокомбінат «Ювілейний» наголошує на тому, що господарським судом не було перевірено фінансової спроможності гр. ОСОБА_9 на надання значної грошової суми у позику, а також те, що судом в якості преюдиціального факту визнане рішення третейського суду. Також скаржник вказує на відсутність можливості у ФОП ОСОБА_6 надавати послуги, пов'язані із поручительством, та невідповідність укладеної поруки вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат» також не погоджується з ухвалою господарського суду Херсонської області від 16.04.2015 року в частині включення до реєстру вимог кредиторів вимог ОСОБА_9 та просить її скасувати в цій частині та відмовити ОСОБА_9 у задоволенні її заяви про визнання грошових вимог до боржника. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, тотожні доводам апеляційної скарги ТОВ «М'ясокомбінат «Ювілейний». Також скаржник зазначає про недотримання вимог Сімейного кодексу України при укладенні договорів позики.

Окрім того, з апеляційною скаргою звернувся й ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», наголошуючи в апеляційній скарзі ті ж самі підстави для скасування оскаржуваної ухвали господарського суду Херсонської області від 16.04.2015 року.

Від ліквідатора боржника надійшов відзив на апеляційні скарги, а якому ліквідатор, крім іншого, просить розглянути апеляційні скарги без його участі.

Обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

У статті першій Закону про банкрутство визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя);

грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань відносяться також зобов'язання щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов'язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов'язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути гроші і договір позики є укладеним з часу передачі грошей.

Як встановлено ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом статті 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

При цьому, поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.12.2014 р. на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оприлюднено повідомлення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури та вказано граничний строк протягом двох місяців на заявлення грошових вимог кредиторів.

18.02.2015 р. фізичною особою ОСОБА_9 заявлено вимоги до боржника в сумі 9 400 000 грн., мотивуючи свої вимоги наданням фізичній особі ОСОБА_10 відповідно до договорів позики від 12.05.2009 р., 14.05.2009 р. та 16.05.2009 р. позики на загальну суму 9 400 000 грн. При цьому, виконання зобов'язань позичальника забезпечено порукою ФОП ОСОБА_6 відповідно до договорів поруки від 12.05.2009 р., 14.05.2009 р. та 16.05.2009 р.

У зв'язку із неповерненням позичальником коштів, ОСОБА_9 08.06.2010 р. пред'явлено позичальнику та поручителю (боржнику) вимогу про сплату боргу.

Рішенням третейського суду від 15.05.2014 р. у справі № 3/2-4/1-14 з ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 солідарно стягнено 9 400 000 грн. боргу.

При цьому, судова колегія відмічає, що практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (Рішення у справі «Девір проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Вказані вимоги ліквідатором не визнано з підстав ненадання кредитором доказів передання визначеної позикою грошової суми, а також незасвідчення документів належним чином.

Однак боржником ці вимоги визнані з посиланням на надання поруки за виконання позичальником зобов'язань та невиконання на цей час обов'язків і неповернення позики кредитору.

Виносячи оскаржувану ухвалу в частині включення до реєстру вимог кредиторів вимоги гр. ОСОБА_9 у повному обсязі, місцевий господарський суд врахував непогашення заборгованості боржником, звернення кредитора до суду у встановлений законом строк та документальне підтвердження боргу.

Судова колегія погоджується з цими висновками суду першої інстанції та вважає їх зробленими при повному дослідженні обставин справи з наданням правильної юридичної оцінки та застосуванням до спірних правовідносин належних норм матеріального права.

Посилання скаржників на не підтвердження факту передачі позикодавцем та, відповідно, отримання позичальником грошових коштів є безпідставними, оскільки відповідно до умов договорів позики від 12.05.2009 р., 14.05.2009 р. та від 16.05.2009 р., укладених між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, сума позики, визначена пунктами першими цих договорів, отримана позичальником від позикодавця в повному обсязі в момент підписання договорів.

При цьому, помилковими вважає судова колегія твердження ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат» про необхідність підтвердження позики саме розпискою, оскільки за приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України вона оформлюється саме на підтвердження факту укладення договору за відсутності дотримання сторонами його письмової форми.

Отже, письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Така ж сама правова позиція відображена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13.

В своїх апеляційних скаргах скаржники вказують щодо неможливості надання боржником та заявником фінансових послуг відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Між тим, колегія суддів не погоджується з такими доводами, оскільки на боржника та заявника не поширюється дія названого Закону.

Боржником та заявником поруку та позику відповідно, надано на безоплатній умові, що не є фінансовою послугою у розумінні вказаного вище Закону, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 якого фінансова послуга це операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва в листі від 19.03.02 № 2-221/1528 «Про віднесення поруки до фінансових послуг» зазначив, що якщо в договорі поруки не передбачена винагорода, то така послуга не може вважатися фінансовою, тому що не виконується вимога прибутковості, яка являється однією із ознак фінансової послуги.

Відповідна правова позиція відображена й у постановах Вищого господарського суду України від 05 листопада 2009 р. у справі № 7/104, від 17 лютого 2010 р. у справі № 7/125.

Однак умови договору поруки не містять застережень щодо оплатності, а відтак сторонами з цього приводу не було досягнуто згоди.

Судова колегія також звертає увагу на те, що зміст доводів скаржників, викладених в апеляційних скаргах, звужується до недійсності договорів як позики, так і поручительства.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено правило, за яким правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Натомість, вимоги про визнання недійсним договорів позики та поруки в суді першої інстанції не розглядалися.

Відповідно до ч. 3 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала господарського суду Херсонської області в частині визнання кредиторських вимог ОСОБА_9 відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 101-106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирський м'ясокомбінат», товариства з обмеженою відповідальністю М'ясокомбінат «Ювійлейний» та публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Херсонської області від 16.04.2015 р. у справі № 923/712/14 в частині визнання кредиторських вимог фізичної особи ОСОБА_9 - без змін.

Повний текст складено 05.06.2015р.

Головуючий суддя В.В. Лашин

Суддя О.Л. Воронюк

Суддя М.А. Мирошниченко