КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. Справа№ 927/1880/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

За участю представників:

від прокуратури: Греськів І.І. - за посвідченням,

від Департамента інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації: Ларченко А.В. - представник за довіреністю,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Будспеценергоресурси": Барило О.М. - представник за довіреністю,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Будспец": Барило О.М. - представник за довіреністю,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігвторг": Дайнеко І.А. - представник за довіреністю,

від Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області: представник не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департамента інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігвторг"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.01.2015р.

у справі №927/1880/14 (суддя Моцьор В.В.)

за позовом Департамента інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Будспеценергоресурси", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Будспец"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області

про визнання недійсним договору

за участю Прокуратури Чернігівської області.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2014 року Департамент інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації (далі-позивач) звернувся до Господарського суду Черкаського області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будспеценергоресурси" (далі-відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Будспец" (далі-відповідач 2) про визнання недійсним Договору №2 від 17.11.2014 року про відступлення права вимоги, укладеного між відповідачами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що умови Договору №2 про відступлення права вимоги від 17.11.2014 року не відповідають вимогам закону; наявні підстави недійсності правочинів, передбачені ст.207 Господарського кодексу України та статями 203, 215 Цивільного кодексу України, а тому даний Договір повинен бути визнаний недійсним.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 27.01.2015 року у справі №927/1880/14 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції від 27.01.2015р., позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для вирішення справи; неправильне застосування норм матеріального права; порушення норм процесуального права.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції від 27.01.2015р., ТОВ «Чернігівторг» також звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для вирішення справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Прокуратурою подано письмові пояснення, в яких просить апеляційну скаргу позивача задовольнити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати.

Відповідачами подано відзиви на апеляційні скарги, в яких просять апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області подано письмові пояснення, в яких зазначає, що останнє в силу своїх функціональних обов'язків не має жодного відношення до укладання між відповідачами Договору №2 від 17.11.2014 року про відступлення права вимоги. Документи щодо реєстрації даного Договору до нього не надходили.

Крім того, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області подано клопотання, в якому останнє просить суд розгляд справи провести без їхньої участі. Розглянувши в судовому засіданні дане клопотання та вислухавши думку представників сторін, судова колегія прийшла до висновку про задоволення останнього.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.11.2014 року між відповідачами був укладений договір №2 відступлення права вимоги (далі-Договір), відповідно до умов якого відповідач 1 (далі-Первісний кредитор) відступає, а відповідач 2 (далі - Новий кредитор) набуває право вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності до договору № 60 про закупівлю товарів (робіт - послуг) за державні кошти „Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня на 108 учнівських місць, с. Машеве, Семенівського району (будівництво)" від 13 жовтня 2011 року ( далі - Основний договір), укладеного між Первісним кредитором та Управлінням капітального будівництва Чернігівської облдержадміністрації, яке з 02 червня 2014 року перейменовано на Департамент інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації (далі - Боржник).

У відповідності до п.1.2 Договору Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошових коштів у розмірі 81582,20грн. за виконані Первісним кредитором у грудні 2012 року роботи у відповідності до акту приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012 року форми № КБ-2в від 20 грудня 2012 року згідно умов Основного договору з врахуванням 3 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

Відповідно до п.1.3 Договору сума грошових зобов'язань боржника за основним договором, що передаються за цим договором від Первісного кредитора до Нового кредитора становить 841582,20грн., з яких: 1 692 465,40грн. - вартість виконаних робіт, 33 864,40грн. - 3% річних від простроченої суми та 115 252,40грн. - інфляційні втрати.

У відповідності до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Можливість зміни кредитора у зобов'язанні на іншу особу передбачена статтею 512 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до п.1 ч.1 цієї статті кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, 13.10.2011 року між відповідачем 1 та позивачем був укладений договір №60 про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти „Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня на 108 учнівських місць, с. Машеве, Семенівського району (надалі - Договір №60) ( а.с.29-31 т.1), відповідно до умов якого відповідач 1 зобов'язується у 2011 -2012 році виконати замовникові роботи, зазначені в документації конкурсних торгів, а замовник прийняти і оплатити такі роботи у термін та за цінами, які зазначені в договірній ціні, що додається до договору і є його невід'ємною частиною.

У відповідності до розділу 1 Договору №60 відповідач 1 зобов'язується своїми силами і засобами виконати: будівельно-монтажні роботи з будівництва загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня на 108 учнівських місць, с. Мазеве, Семенівського, згідно затвердженої у встановленому порядку проектно - кошторисної документації, яка надається замовником відповідачу до початку робіт, а також здати в експлуатацію в установлений строк у відповідності до договірних зобов'язань затвердженої проектно-кошторисної документації, діючих ДБН і правил, інших нормативних актів у сфері будівництва об'єкту: будівництво загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня на 108 учнівських місць, с. Машеве, Семенівського району. Позивач зобов'язався прийняти виконані роботи і оплатити їх згідно з умовами договору.

Фінансування робіт здійснюється за рахунок субвенцій на соціально-економічний розвиток. Загальна вартість будівельно-монтажних робіт та інших витрат, які виконуються відповідачем 1 в 2011 році за даним договором складає 915276,40грн. (п.п.3.3, 3.4 Договору №60).

Згідно із п.4.1 Договору №60 розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати в розмірі 30% від договірної ціни - 274582,00 грн. та подальшої поетапної оплати замовником виконаних робіт. Остаточна оплата робіт проводиться після прийняття збудованого об'єкта та/або виконаних робіт, якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін. Відповідач1 не пізніше 25 числа звітного місяця, передає уповноваженому представникові замовника акт приймання виконаних робіт (форма № КБ-2в) та довідку про вартість робіт (форма № КБ-3).

20.12.2012 року сторонами Договору №60 було підписано акт приймання виконаних будівельних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт. Згідно з актом підрядник (відповідач 1) здав, а замовник (позивач) прийняв робіт з будівництва загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня на 108 учнівських місць, с. Машеве, Семенівського на суму 692465,40грн. (а.с.122-125 т.1).

У відповідності до ч.1 ст.837 та ч.1 ст.854 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

На підставі вищевикладеного, відповідач 1 став Первісним кредитором позивача в Договорі підряду № 60 від 13.10.2011 року. Первісний кредитор може передати свої права іншій особі на підставі ст. 512 Цивільного кодексу України. При цьому, до нового кредитора переходить не тільки саме право вимоги виконання боржником обов'язку, а й право вимагати сплати 3% річних та інфляційних, оскільки такі відшкодування передбачені ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України (боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом).

У договорі №2 про відступлення права вимоги зазначені граничні розмірі сум по кожному з платежів, права вимоги за яким відступлені первісним кредитором новому, та які новий кредитор вправі вимагати від боржника.

Слід зазначити, що чинне законодавство не пов'язує можливість укладення договорів відступлення права вимоги зі строками (термінами) виконання зобов'язання, рішеннями судів, за якими б визначалися суми боргу.

Відповідно до ст.515 Цивільного кодексу України заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Однак зобов'язання по сплаті коштів за виконані роботи нерозривно не пов'язані з особою кредитора.

Частиною 1 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Іншого договором або законом не встановлено.

Відступлення права вимоги здійснюється без згоди боржника, оскільки не погіршує становище останнього та не зачіпає його інтересів. Тобто заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на характер, обсяг та порядок виконання боржником своїх обов'язків, а особа кредитора, на користь якої повинно бути здійснене таке виконання, не має істотного значення для боржника, адже внаслідок відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора у конкретному зобов'язанні, а не заміна сторони в договорі, а відтак первісний кредитор продовжує залишатися зобов'язаною особою за основним договором за відсутності доказів переведення боргу.

Згідно із ч.1 ст.518 Цивільного кодексу України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Не надання документів, які засвідчують права, що передаються не є підставою для визнання договору недійсним, оскільки такі дії можуть вчинятися після укладення договору. Необхідною ж умовою визнання договору недійсним є недодержання стороною (сторонами) законодавства саме в момент вчинення правочину.

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.07.2012 р. № 01-06/908/2012 "Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 р. № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів", за змістом ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446).

Надходження коштів з Державного бюджету України не є подією, яка має неминуче настати зі спливом певного періоду, а тому не може бути відкладальною умовою та не створює для сторін цивільних прав та обов'язків щодо визначення строку оплати.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання недійсним договору №2 про відступлення права вимоги від 17.11.2014 р., укладеного між відповідачами є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені в апеляційних скаргах, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування чи зміні оскаржуваного рішення суду.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянтів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Департамента інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігвторг" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.01.2015р. у справі №927/1880/14 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.01.2015 року у справі №927/1880/14 залишити без змін.

3.Матеріали справи №927/1880/14 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту постанови 08.06.2015р.

Головуючий суддя П.В. Авдеєв

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв