ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року Справа № 909/854/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Губенко Н.М.,

суддів: Барицької Т.В.,

Картере В.І. (доповідач)

за участю представників:

позивача - не з'яв.,

відповідача - Зубченко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фонду державного майна України

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.03.2015

та на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 22.12.2014

у справі № 909/854/14

за позовом Фонду державного майна України

до Публічного акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття"

про зобов'язання ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" виконати абзац 3 пункту 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 22.02.2006 за результатами діяльності у 2005 році та зобов'язання ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" виконати абзаци 2 та 4 пункту 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 25.05.2007 за результатами діяльності у 2006 році

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Фонд державного майна України (далі - ФДМУ) звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття" про зобов'язання ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" виконати абзац 3 п. 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 22.02.2006 за результатами діяльності у 2005 році та зобов'язання ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" виконати абзаци 2 та 4 п. 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 25.05.2007 за результатами діяльності у 2006 році.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 22.12.2014 (колегія суддів у складі: суддя Михайлишин В.В. - головуючий, судді Рочняк О.В., Кобрин О.М.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 (колегія суддів у складі: суддя Скрипчук О.С. - головуючий, судді Кравчук Н.М., Матущак О.І.), у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного суду від 15.12.2014, рішення господарського суду першої інстанції від 22.07.2014, а справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. В обґрунтування касаційної скарги скаржник стверджує, що судами при прийнятті оскаржуваних рішень порушено вимоги ст.ст. 16, 159 ЦК України, ст. 20 ГК України, п. 17 ст. 2 Закону України "Про державний бюджет на 2006 рік", ст.ст. 10, 41 Закону України "Про господарські товариства", ст.ст. 2, 25 Закону України "Про акціонерні товариства", ст.ст. 3, 6 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок". Зокрема, скаржник стверджує, що обраний ним спосіб захисту своїх прав не суперечить ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, оскільки перелік способів захисту прав та інтересів судом, визначених вказаними нормами, не є вичерпним.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить постанову апеляційного суду від 15.12.2014 та рішення господарського суду першої інстанції від 22.07.2014 залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами норм процесуального та матеріального права, Вищий господарський суд України вважає касаційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню виходячи з такого:

Господарські суди попередніх інстанцій встановили наступне:

- згідно з п. 3.1 Статуту ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття", затвердженого загальними зборами 11.11.2004, засновником товариства є держава в особі Фонду державного майна України;

- 22.02.2006 загальними зборами акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" було прийнято рішення, зокрема, по п. 5 порядку денного "Затвердження плану розподілу прибутку за 2005 рік та нормативи розподілу прибутку на 2006 рік";

- п. 5.3. вказано рішення було вирішено затвердити прибуток у розмірі 78 774 100,00 грн. одержаний товариством за 2005 рік і розподілити його таким чином:

- спрямувати кошти в сумі 27 029 276, 48 грн., що складає 34,3124% чистого прибутку, до фонду виплати дивідендів. Виплату дивідендів здійснювати в грошовій формі, з врахуванням вимог законодавства України щодо пропорційності розподілу чистого прибутку учасників Товариства (акціонерів) пропорційно частці кожного з учасників (ст. 10 Закону України "Про господарські товариства", ст. 88 ГК України, ст. 116 ЦК України). Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить - 2,06 грн.,

- затвердити сплату державі дивідендів на суму 7 027 611,72 грн., що складає належну їй частку (26%) від загальної суми в 27 029 276,48 грн., спрямованої до фонду виплати дивідендів,

- на підставі ст. 65 Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік", Постанови Кабінету Міністрів України № 50 від 15.01.2005 та Наказу Державної податкової адміністрації України № 354 від 22.08.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2005 за № 1003/11283, затвердити сплату суми 7 013 697,80 грн., сплачену за платіжними дорученнями № 221 від 18.11.2005 як сплату частини нарахованих дивідендів на акції, власником яких є Держава";

- одночасно відповідно до п. 5.4. рішення збори акціонерів від 22.02.2006 вирішили 100% планового прибутку, що буде отримано в 2006 році, спрямувати на технічне переобладнання товариства;

- 25.05.2007 загальними зборами акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" було прийнято рішення, зокрема щодо розподілу прибутку;

- п. 5 вказаного рішення загальних зборів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" було вирішено наступне:

- п.п. 5.1. затвердити прибуток у розмірі 9 727 596,48 грн., отриманий товариством за 2006 рік,

- п.п 5.2. спрямувати на виплату дивідендів 50,2% від суми прибутку, отриманого товариством в 2006 році, що складає 4 883 253,50 грн. Розмір дивідендів, що припадає на одну просту іменну акцію становить 0,37217 грн.,

- п.п. 5.3. затвердити дивіденди на державну частку за 2006 рік в сумі 1 269 645,91 грн.,

- на підставі ст. 63 Закону України "Про Державний бюджет України", Постанови Кабінету Міністрів України № 678 від 17.05.2006 та Наказу Державної податкової адміністрації України № 421 від 19.07.2006, зареєстрованого Міністерством юстиції України 03.08.2006 за № 929/12803 - зарахувати сплату (платіжні доручення № 203 від 17.08.2006, № 205 від 17.08.2006, № 234 від 17.11.2006, № 240 від 17.11.2006), як дивіденди на державну частку за 2006 рік в сумі - 1 268 565,00 грн. та сплатити залишок дивідендів до сплати на державну частку за 2006 рік в сумі 1 080,91 грн.,

- затвердити дивіденди фізичним та юридичним особам (крім Держави як акціонера дивіденди якого сплачено) за підсумками роботи в 2006 році в розмірі 3 613 607,59 грн.,

- виплату дивідендів здійснити бухгалтерії товариства із залученням реєстратора ТОВ "Славутич-Реєстратор":

- фізичним особам - протягом 3-х місяців, починаючи з 01.06.2007,

- юридичним особам - на письмову вимогу".

Звертаючись до господарського суду з позовом у даній справі, ФДМУ обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідачем не виконано вказані пункти рішень загальних зборів від 22.02.2006 та від 25.05.2007 щодо виплати позивачу дивідендів, у зв'язку з чим позивач просив зобов'язати відповідача виконати їх в судовому порядку.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, господарські суди виходили з того, що позивачем обрано такий спосіб захисту, який не передбачений вимогами ст.ст. 14, 16 ЦК України; вимога позивача про зобов'язання ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" виконати абзац 3 п. 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 22.02.2006 не містить жодного обов'язку відповідача здійснити будь-які дії, які б можна було зобов'язати відповідача виконати в примусовому порядку; абзац 2 п. 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 25.05.2007 визнано недійсним в судовому порядку; абзац 4 п. 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 25.05.2007 не стосується виплати дивідендів державі, а виключно фізичних та юридичних осіб, про яких мова йде в третьому абзаці п. 5.3. цього рішення.

З такими висновками господарських судів в повній мірі погодитись не можна з огляду на наступне:

Вищий господарський суд України вважає помилковими посилання господарських судів попередніх інстанцій у рішеннях про те, що позивачем обрано такий спосіб захисту, який не передбачений вимогами ст.ст. 14, 16 ЦК України.

Так, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 20 ГК України та п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України вказані Кодекси передбачають такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі.

Отже, вимога позивача про виконання відповідних пунктів рішення загальних зборів, які має виконати відповідач на користь позивача, узгоджуються з наведеними вимогами ч. 2 ст. 20 ГК України та п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ст. 2 ГПК України підприємства та організації звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Право на захист прав та охоронюваних законом інтересів кореспондується з повноваженнями суду, які передбачені, зокрема, Законом України "Про судоустрій України", щодо їх захисту.

Так, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" не здійснило виплату дивідендів за 2005, 2006 роки позивачу, що і стало причиною для звернення позивача до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, тобто позивач реалізував своє право на захист порушеного права.

Крім того, Вищий господарський суд України не погоджується з висновком господарських судів про те, що вимога позивача про зобов'язання ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" виконати абзац 3 п. 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 22.02.2006 наступного змісту: "- затвердити сплату державі дивідендів на суму 7 027 611,72 грн., що складає належну їй частку (26%) від загальної суми в 27 029 276,48 грн., спрямованої до фонду виплати дивідендів", не містить жодного обов'язку відповідача здійснити будь-які дії, які б можна було зобов'язати відповідача виконати в примусовому порядку.

Враховуючи, що вказаним пунктом рішенням було затверджено виплату дивідендів державі, то і як наслідок у відповідача виникає обов'язок щодо виплати цих дивідендів, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину.

Згідно з ст. 88 ГК України учасники господарського товариства мають право брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Згідно ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди), право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів.

Враховуючи викладені вимоги закону, Вищий господарський суд України вважає за необхідне зазначити про те, що отримання дивідендів - це право учасника, тоді як обов'язок щодо виплати дивідендів покладено на товариство.

Вказаних вимог закону не було враховано господарськими судами під час розгляду справу.

У зв'язку з тим, що господарські суди дійшли висновку про те, що вимога позивача про зобов'язання ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" виконати абзац 3 п. 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 22.02.2006 є беззмістовною, господарськими судами не були з'ясовувані та досліджені фактичні обставини справи, які стосуються обґрунтованості заявлених в цій частині вимог, зокрема щодо чинності вказаного пункту рішення загальних зборів від 22.02.2006, причини не виконання, а можливо факт виконання вказаного пункту загальних зборів відповідачем, а також щодо застосування строків позовної давності до вказаних вимог.

Отже, як місцевий, так і апеляційний господарські суди припустились неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України є підставою для часткового скасування судового рішення у справі.

Касаційна ж інстанція відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа в частині вимог позивача про зобов'язання ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" виконати абзац 3 пункту 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 22.02.2006 за результатами діяльності у 2005 році має бути передана на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку, і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Щодо позовної вимоги про зобов'язати відповідача виконати абзаци 2 та 4 п. 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 25.05.2007, господарськими судами встановлено, що пункти 5.1., 5.2. та абзац 2 п. 5.3. даного рішення були предметом оскарження в судовому порядку. Так, відповідно до рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.10.2010 у справі № К-14/94 визнано недійсним пункти 5.1., 5.2. та абзац 2 пункту 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 25.05.2007. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.09.2011 вказане судове рішення скасовано частково, а саме в частині визнання недійним пунктів 5.1. і 5.2., а в частині пункту 5.3. - залишено без змін. Отже, пункти 5.1. та 5.2. є чинними, а абзац 2 п. 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 25.05.2007 визнано недійсним в судовому порядку.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У зв'язку з викладеними обставинами, Вищий господарський суд України погоджується з висновком господарських судів про те, що абзац 2 п. 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 25.05.2007 визнано недійсним, позовна вимога про зобов'язання відповідача виконати абзац 2 п. 5.3. рішення загальних зборів акціонерів від 25.05.2007 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Стосовно абзацу 4 п. 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 25.05.2007 щодо зобов'язання бухгалтерії товариства здійснити виплату дивідендів фізичним та юридичним особам, господарськими судами встановлено, що даний абзац рішення не стосується виплати дивідендів державі, а виключно фізичних та юридичних осіб, про яких мова йде в третьому абзаці п. 5.3. цього рішення, а тому здійснення таких виплат не входить до предмету доказування у даній справі та не впливає на права та інтереси позивача.

Отже, у вказаній частині рішення господарських судів відповідають фактичним обставинам справи і при вирішені спору в цій частині суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржені судові рішення в цій частині підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фонду державного майна України задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 та рішення господарського суду Івано-Франківської області від 22.12.2014 у справі № 909/854/14 скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог про зобов'язання ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" виконати абзац 3 пункту 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 22.02.2006 за результатами діяльності у 2005 році.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до господарського суду Івано-Франківської області.

В іншій частині вказані судові рішення залишити без змін.

Головуючий суддя:Н. Губенко
Судді: Т. Барицька
В. Картере