ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Справа № 908/26/15-г

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача - Мастеров О.В., довіреність № 2/40-19 юр від 09.01.2015 р.

відповідача - після перерви не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 2184 З/1-6) на рішення господарського суду Запорізької області від 04 березня 2015 року у справі № 908/26/15-г

за позовом Державного підприємства "Бердянський морський торговельний порт", м. Бердянськ, Запорізька область.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромекспорт", м. Бердянськ, Запорізька область

про стягнення

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство "Бердянський морський торговельний порт" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромекспорт" грошових коштів у розмірі 116660 грн. 29 коп., що складаються з 82948 грн. 16 коп. 3% річних, 23876 грн. 68 коп. індексу інфляції, 9835 грн. 45 коп. пені., нарахованих на несвоєчасно сплачену основну заборгованість за укладеним між сторонами договором від 10.01.2012 р. № 43.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 04 березня 2015 року у справі № 908/26/15-г (суддя Кутіщева-Арнет Н.С.) позовні вимоги залишені без задоволення.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Запорізької області від 04 березня 2015 року по справі № 908/26/15г скасувати та прийняте нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається, зокрема на те, що господарський суд першої інстанції дійшов помилково висновку про відсутність порушення термінів оплати основної заборгованості за укладеним між сторонами договором від 10.01.2012 р. № 43, вказавши на несвоєчасне надсилання позивачем відповідачу актів приймання-передачі виконаних робіт, які суд помилково вважає підставою для виникнення обов'язку зі сплати коштів, пов'язуючи цей обов'язок з обставиною надсилання зазначених актів разом з рахунками на оплату.

При цьому позивач зазначає, що відповідно до умов пунктів 4.17., 418 договору від 10.01.2012 р. № 43 підставою для оплати є не акт приймання-передачі виконаних робіт, складання якого передбачено для фіксацій факту виконання робіт, а отримання рахунку, в якому, зокрема зазначені сума до сплати, платіжні реквізити отримувача, призначення платежу.

Позивач зазначає, що на виконання вимог п 4.17 договору від 10.01.2012 р. № 43 він надавав під розписку представникам відповідача акти приймання-передачі виконаних робіт разом з рахунками на оплату, акти підписувались відповідачем без зауважень, проте останній систематично порушував передбачені вказаним пунктом договору строки оплати рахунків.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує, зокрема на безпідставність доводів апелянта, що передбачений пунктом 4.17 договору кінцевий рахунок створює грошове зобов'язання відповідача незалежно від направлення та підписання акту приймання-передачі виконаних робіт, оскільки такий рахунок відповідно до положень пунктів 4.15. та 4.16, 4.17 до складання акту приймання-передачі виконаних робіт є рахунком на попередню оплату і стає кінцевим рахунком лише після складання вказаного акту, а підставою для виникнення грошового зобов'язання по оплаті послуг згідно з п. 4.17 договору є настання всіх наступних подій:

1. Фактичне надання Портовим оператором Експедитору послуг(виконання робіт).

2. Складання Портом акту приймання-передачі виконаних робіт та направлення його Експедитору разом з остаточним рахунком .

3. Перевірка Експедитором акту прийому-передачі виконаних робіт.

4. У разі відсутності заперечень підписання Експедитором акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) та повернення підписаного примірника акту Портовому оператору.

При цьому відповідач зазначає, що надані позивачем копії журналів видачі рахунків, актів виконаних робіт та податкових накладних містять інформацію лише про дату вручення спірних рахунків, а дані про дату вручення відповідних актів виконаних робіт та їх підписання в журналах не містяться, а тому господарський суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновків, що позовна заява і додані до неї матеріали не містять належних доказів, що підтверджують дати направлення позивачем відповідачу актів виконаних робіт (наданих послуг) за договором разом з кінцевим рахунком, що унеможливлює з'ясування чіткої дати виникнення такого грошового зобов'язання та, відповідно, настання строку його виконання. Позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами, що у відповідача перед позивачем, згідно з умовами договору, наявна основна заборгованість, а також не доведено період виникнення простроченої заборгованості, на яку позивачем нараховані спірні суми 3% річних, індексу інфляції та пені, а в матеріалах справи відсутні докази належного виконання позивачем п. 4.17 договору, яким позивач обґрунтовує позовні вимоги. У книгах обліку вихідної документації позивача відсутнє підтвердження того, що разом з рахунками направлені відповідачу і акти приймання - здачі виконаних робіт.

В судовому засіданні було оголошено перерву з 26.05.2015 р. до 14:30 год. 27.05.2015 р.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні, не направивши свого представника після перерви, справа розглядається за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 ГПК України, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.01.2014 року між Державним підприємством "Бердянський морський торговельний порт" (далі - ДП "БМТП" або Порт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромекспорт" було укладено договір № 43"К" (далі - договір), предметом договору є організація та виконання операцій по перевалці та транспортно-експедиційному обслуговуванню Портом (по договору - портовим оператором) експортного та транзитного вугілля, яке поступає від фірм, з якими ТОВ "Агропромекспорт" як експедитором по договору укладено договори.

Вказаний договір за своєю юридичною природою є договором про надання послуг, визначення якого міститься у статті 903 Цивільного кодексу України, а саме: за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 4.17 договору, по факту виконаних робіт (наданих послуг) Портовим оператором складається акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), в двох екземплярах і направляється експедитору разом з остаточним рахунком. Експедитор зобов'язаний протягом 5 банківських днів підписати акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), повернути підписаний екземпляр акту портовому оператору та здійснити розрахунки з портовим оператором по остаточному рахунку з урахуванням здійсненої передоплати по попередньому рахунку.

Згідно з п. 4.18 договору, при відсутності з вини екпедитора оплати по остаточному рахунку в повному обсязі у вказаний строк, експедитор, починаючи з 6 дня, сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати. Сплата пені не звільняє експедитора від обов'язку сплатити остаточний рахунок в повному обсязі. Датою сплати платежів вважається дата зарахування коштів на рахунок Портового оператора.

З наявних у матеріалах справи копій підписаних представниками сторін без заперечень та скріплених їх печатками актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), які складені у відповідності з п. 4.17 договору, вбачається факт надання позивачем відповідачу визначних в них послуг.

Позивач виставляв відповідачу рахунки на сплату вказаних послуг.

Відповідач повністю оплатив вартість вказаних послуг, яка зазначена в актах здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) та рахунках, що підтверджується сторонами, а також наявною у матеріалах справи копією підписаної керівниками та головними бухгалтерами сторін і скріпленої їх печатками відомості взаємних розрахунків по договору від 10.01.2012 р. № 43 за період з 28.11.2011 р. по 21.11.2014 р.,із зазначенням даних про документи, на підставі яких проводилась звірка( т. 3 а.с. 1-43).

Позивач, посилаючись на те, що вказана оплата була здійснена відповідачем з порушенням встановлених в договорі строків, нарахував до стягнення за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання по договору від 10.01.2012 р. № 43 82948 грн. 16 коп. 3% річних та 23876 грн. 68 коп. індексу інфляції на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України, а також 9835 грн. 45 коп. пені. на підставі пункту 4.18 договору.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

В пункті 4.18 договору сторони обумовили початок виникнення прострочення грошового зобов'язання відповідача з оплати наданих позивачем послуг наступним днем після закінчення періоду, встановленого в п. 4.17 договору, а тому для визначення дати, з якої відбулось прострочення вказаного грошового зобов'язання необхідно встановити факти, з якими в пункті 4.17 договору пов'язується початок вказаного періоду.

В пункті 4.17 сторони встановили обов'язок відповідача протягом 5-ти банківських днів підписати один з двох примірниках акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який надсилається йому позивачем разом з кінцевим рахунком, повернути підписаний екземпляр акту портовому оператору позивача та здійснити розрахунки з портовим оператором позивача по остаточному рахунку з урахуванням здійсненої передоплати по попередньому рахунку.

Зі змісту пункту 4.17 договору вбачається, що початок визначеного в ньому п'ятиденного строку виконання відповідачем обов'язку з підписання акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) та здійснення остаточного розрахунку пов'язується із датою отримання відповідачем від позивача двох примірників акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) та остаточного розрахунку.

Таким чином, виникнення у відповідача грошового зобов'язання із здійснення остаточного розрахунку за надані послуги обумовлено отриманням ним від позивача двох примірників акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) та кінцевого рахунку, а тому п'ятиденний строк його виконання обчислюється з дати отримання цих документіві прострочення грошового зобов'язання відповідно настає з 6 дня від вказаної дати.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги, що виникнення у відповідача зазначеного грошового зобов'язання обумовлено отриманням ним від позивача лише кінцевого рахунку такими, що суперечать умовам договору та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, позовна заява і додані до неї матеріали не містять належних доказів, що підтверджують дати направлення позивачем відповідачу актів виконаних робіт (наданих послуг) за договором разом з кінцевим рахунком, що унеможливлює з'ясування чіткої дати виникнення зазначеного грошового зобов'язання та, відповідно, настання строку його виконання і періоду його прострочення.

У книгах обліку вихідної документації позивача відсутні дані щодо того, що разом з рахунками відповідачу були направлені і акти приймання - здачі виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на цю норму, яка встановлює принцип всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, колегія суддів зазначає, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач, всупереч вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України не довів обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме не довів дати настання строку грошового зобов'язання, на яке ним нараховано до стягнення спірні суми та, відповідно періоду його прострочення, у зв'язку з чим господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові через його необґрунтованість.

Зважаючи на наведене, керуючись статтями 33, 43, 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 04 березня 2015 року у справі № 908/26/15-г залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Постанову складено в повному обсязі 29.05.2015 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Тихий П.В.