Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "04" червня 2015 р. Справа № 906/732/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Гансецького В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Ревуцький С.Б., дов. № 185/15 від 16.04.15р.

від відповідача: Тарнавський В.Я., дов. від 15.01.15р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Російсько-Німецьке спільне підприємство "Автобан" (с.Рахманово Пушкінського району Московської області Російської Федерації)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бехівський гранітний кар'єр" (с.Бехи Коростенського району Житомирської області)

про стягнення 30697200,00 рос. руб. (12704650,16 грн. за курсом НБУ на 18.05.2015р.)

Позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь з відповідача 30697200,00 рос. руб. (12704650,16 грн. за курсом НБУ на 18.05.15р.), з яких 30000000,00 рублів Російської Федерації боргу згідно договору позики № 169-11/12 від 10.10.12р. та 697200,00 рублів Російської Федерації боргу по процентах.

Заявою від 02.06.15р. позивач збільшив розмір позовних вимог до 30838861,11 рос. руб. (12275100,27 грн. за курсом НБУ на 02.06.15р.), з яких 30000000,00 рублів Російської Федерації боргу згідно договору позики № 169-11/12 від 10.10.12р., 763861,11 рублів Російської Федерації боргу по процентах та 75000,00 рублів Російської Федерації 3% річних.

Відповідно до ст.22 ГПК України, позивач вправі до початку розгляду господарським судом справи по суті змінити предмет або підставу позову, а також до прийняття рішення по справі відмовитись від позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, передбачені ст.22 ГПК України права позивача, вказана заява не суперечить вимогам чинного законодавства України, не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів та приймається судом. Розгляд справи здійснюється з урахуванням поданих змін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та з урахуванням заяви від 02.06.15р. про збільшення позовних вимог (а.с.59).

Відповідач відзиву на позов не подав, його представник в судовому засіданні збільшені позовні вимоги в загальній сумі 30838861,11 рос. руб. визнав у повному обсязі, про що подав письмову заяву від 04.06.15р. (а.с.69).

Відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядалась за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Російсько-Німецьке спільне підприємство "Автобан" (позивачем/позикодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бехівський гранітний кар'єр" (відповідачем/позичальником) укладений договір позики № 169-11/12 від 10.10.12р., згідно якої позивач зобов'язався передати у власність відповідача грошові кошти (позику) для цілей поповнення обігових коштів, фінансування поточних виробничих потреб відповідача згідно його статуту, а також інших цілей, пов'язаних з господарською діяльністю відповідача, згідно статуту, а відповідач зобов'язався повернути позивачу таку ж суму (суму позики), а також нараховані на суму позики проценти на умовах, встановлених даним договором (пп.1.1 договору)(а.с.10-14).

Відповідно до пп.1.2 договору, сума позики становить 30000000,00 (тридцять мільйонів) російських рублів.

Згідно пп.1.3 договору, строк, на який надається позика, обчислюється з дня отримання позичальником першого траншу по даному договору та надається до 10 жовтня 2016р. (включно). Вся отримана позичальником сума позики може бути повернута достроково, але в будь-якому випадку не пізніше 10 жовтня 2016р. (включно).

Відповідно до пп.2.1 договору, валютою платежу за даним договором є російські рублі. Перерахування грошових коштів в рамках даного договору буде здійснюватися шляхом безготівкового перерахування суми позики на рахунок позичальника, вказаного у статті 8 даного договору.

Згідно пп.2.2 договору, позика може бути надана декількома частинами (траншами) в межах загальної суми, обумовленої в п.1.2 даного договору, які перераховуються позикодавцем в період строку, встановленого п.1.3 договору, на підставі письмової заяви позичальника.

Відповідно до пп.2.3 договору, перший транш по даному договору повинен бути перерахований позикодавцем протягом 7 (семи) банківських днів після реєстрації даного договору в Національному банку України у порядку, передбаченому діючим законодавством України.

Документом, що підтверджує факт надання відповідної частини позики, є виписка з банківського рахунку позичальника (пп.2.4 договору).

Згідно пп.2.5 договору, за користування позикою позичальник сплачує позикодавцеві проценти з розрахунку 1 (один) % річних від фактичної суми заборгованості по позиці. Проценти, встановлені даним пунктом договору, є остаточними та не підлягають збільшенню ні при яких умовах.

Відповідно до пп.2.6 договору, проценти за отриману позику сплачуються позичальником у російських рублях щорічно за фактичну кількість днів користування сумою позики. Проценти сплачуються позичальником не пізніше 31 грудня року, в якому нараховуються та сплачуються проценти за користування сумою позики, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позикодавця, вказаного у статті 8 даного договору.

Згідно пп.3.1 договору, позичальник зобов'язався здійснювати сплату позики та процентів по ній у строки, передбачені в даному договорі, а у випадку порушення умов даного договору та вимог позикодавця про дострокове повернення позики - негайно, після отримання від позикодавця відповідної вимоги.

На виконання даного договору позивач у жовтні - листопаді 2012 року надав відповідачу позику в загальній сумі 30000000,00 рублів Російської Федерації, що підтверджується відповідними виписками по рахунку позивача за вказаний період (а.с.17-47).

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідач свої договірні зобов'язання по сплаті відсотків за користування позикою у передбаченому порядку згідно пп.2.6 договору не виконав.

Згідно пунктів і) та іі) пп.4.2 договору сторони погодили, що без будь-якого порушення інших прав, передбачених даним договором, позикодавець вправі в будь-який час в односторонньому позасудовому порядку відмовитися від даного договору (анулювати свої зобов'язання, передбачені даним договором), та заявити, що позика, яка підлягає сплаті згідно даного договору, підлягає негайному (або на інших викладених в повідомленні умовах) погашенню та сплаті при виникненні наступних умов невиконання (або, якщо таке невиконання, з точки зору позикодавця, може бути усунено, у випадку його неусунення протягом 15 днів з дати направлення позикодавцем позичальнику повідомлення про таке невиконання):

- позичальник не сплачує позикодавцеві яку-небудь суму, належну йому згідно даного договору, у такій валюті, у такі строки та таким способом, які визначені даним договором;

- позичальник не виконує належним чином яке-небудь з інших зобов'язань, передбачених даним договором.

Згідно даних позивача, ним було направлено відповідачу письмове повідомлення від 01.04.15р. № 11-158/15 про розірвання, укладеного між сторонами договору позики №169-11/12 від 10.10.12р. на підставі пп.4.2 договору та вимогу дострокового повернення суми позики у розмірі 30000000,00 рублів та процентів за користування сумою позики, нарахованих з моменту надання суми позики позичальнику до дати повернення суми позики у повному об'ємі протягом 14 днів з моменту отримання позичальником даного повідомлення (а.с.48).

Відповідач вимогу щодо повернення позивачу суми позики у розмірі 30000000,00 рублів та процентів за користування сумою позики не виконав.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на день прийняття рішення у справі становить 30763861,11 рублів Російської Федерації, з яких 30000000,00 рублів Російської Федерації боргу згідно договору позики № 169-11/12 від 10.10.12р., 763861,11 рублів Російської Федерації боргу по процентах, що підтверджується розрахунком позивача (а.с.62), довідкою позивача станом на 02.06.15р. (а.с.57), підписаними сторонами актом звірки взаємних розрахунків станом на 02.06.15р. (а.с.58), а також визнається відповідачем (а.с.69).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право" від 23.06.2005р. № 2709-IV, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

Згідно ст.4 Угоди "Про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності" від 20.03.1992 року (ратифікована Україною 19.12.1992 року), учасниками якої є Україна та Російська Федерація: компетентні суди держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи відповідач мав постійне місце проживання або місце знаходження на день висування позову, і в інших випадках, якщо про це є письмова угода Сторін про передачу спору до суду.

19.12.14р. між сторонами була укладена додаткова угода № 2 до договору позики № 169-11/12 від 10.10.12р., згідно якої договір позики доповнений пп.4.5 п.4 договору в наступній редакції:

"4.5. Будь-який спір, що виник згідно даного договору або у зв'язку з ним, у тому числі будь-яке питання відносно існування, дійсності або припинення самого договору, підлягає передачі на розгляд та кінцеве вирішення до господарського суду Житомирської області" (а.с.16).

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача розмір 3% річних становить 75000,00 рублів Російської Федерації (а.с.63).

Нарахована сума 3% річних не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач позов визнав, доказів сплати боргу не подав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі - з відповідача стягується на користь позивача 30000000,00 рублів Російської Федерації боргу згідно договору позики № 169-11/12 від 10.10.12р., 763861,11 рублів Російської Федерації боргу по процентах та 75000,00 рублів Російської Федерації 3% річних.

Сплата судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бехівський гранітний кар'єр", 11521, с.Бехи Коростенського району Житомирської області, ідентифікаційний код 13568156:

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Російсько-Німецьке спільне підприємство "Автобан", 141250, с.Рахманово Пушкінського району Московської області Російської Федерації, ідентифікаційний код 100 - 30000000,00 рублів Російської Федерації боргу згідно договору позики № 169-11/12 від 10.10.12р., 763861,11 рублів Російської Федерації боргу по процентах, 75000,00 рублів Російської Федерації 3% річних та 73080,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 04.06.15

Суддя Гансецький В.П.

Друк.: 1 прим. у справу.