ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2015 Справа № 917/622/15

за позовом Прокурора Київського району міста Полтави, пров. Шкільний, 4, м. Полтава, 36003 в інтересах держави в особі

Полтавської обласної ради, вул. Жовтнева, 45, м. Полтава, 36018

Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008

до Колективного підприємства Полтавська бавовнопрядильна фабрика, вул. Маршала Бірюзова, 26/1, м. Полтава, 36007

про стягнення 91 171,50 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від прокуратури: Сорочинська О.М., посвідчення № 020635 від 20.09.2013 р.;

від позивача 1: не з'явилися;

від позивача 2: Міняйло Г.Ю., довіреність № 29-14/17 від 05.01.2015 р.;

від відповідача: не з'явилися.

04.06.2015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Прокурора Київського району міста Полтави в інтересах держави в особі Полтавської обласної ради та Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про стягнення з Колективного підприємства Полтавська бавовнопрядильна фабрика 91 171,50 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 17.07.2014 р. між ним та Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" Договору № 3641"С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, з яких : 86 156,46 грн. основний борг за період з жовтня 2014 по лютий 2015 р. включно, 379,46 грн. 3% річних за період з 16.11.2014 р. по 16.03.2015 р. та 4 635,58 грн. інфляційних втрат за період з листопада 2014 р. по лютий 2015 р..

Позивач - Полтавська обласна рада - представництво у судове засідання не забезпечив, відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання. Останній надіслав суду заяву № 01-27/816 від 05.05.2015 р. (вх. № 6613 від 06.05.2015 р.) про розгляд справи за відсутності його представників. Крім того, у вищезазначеній заяві Полтавська обласна рада повідомляє суд про підтримання нею позову, який поданий в її особі Прокурором Київського району міста Полтави.

Відповідач представництво у судове засідання вдруге не забезпечив, вимоги суду не виконав, причин щодо цього суду не повідомив. Останній відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань, а також про покладені на нього обов'язки, про що свідчать матеріали справи.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, пояснення представника позивача та прокуратури щодо можливості розгляду спору за відсутності представника відповідача, закінчення строку вирішення спору з урахуванням ч. 3 ст. 69 ГПК України та приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказану обставину як підставу для подальшого відкладення розгляду справи та розглядає справу відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними матеріалами.

Позивач - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго"- письмово повідомив суд про підтримання позову, що поданий в його особі Прокурором Київського району міста Полтави в інтересах Держави в особі Полтавської обласної ради. Крім того, останній повідомив суд, що після порушення провадження у даній справі відповідачем було сплачено 6 000,00 грн. основного боргу, та враховуючи викладене просить суд припинити провадження у справі в порядку п. 1-1 ст. 80 ГПК України в цій частині позовних вимог (клопотання № 29-01/612 від 03.06.2015 р. (вх. № 8298 від 04.06.2015 р.).

Представник прокуратури підтримав клопотання позивача 2 про припинення провадження у справі в порядку п. 1-1 ст. 80 ГПК України в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 6 000,00 грн., в іншій частині позовні вимоги підтримав за мотивами позовної заяви.

Суд вищезазначене клопотання про припинення провадження у справі задовольняє за обґрунтуванням, наведеним у мотивувальній частині даного рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача 2 та прокуратури, оцінивши надані докази, суд

встановив :

17.07.2014 р. між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (теплопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю Колективним підприємством Полтавська бавовнопрядильна фабрика (споживач) було укладено договір № 3641"С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (а.с. 15-16, далі - Договір № 3641"С"), відповідно до якого теплопостачальна організація зобов'язувалася постачати споживачу теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщень споживача до межі розподілу балансової належності теплової мережі будівель по вул. Пушкіна, 108,110 (гуртожитки), а споживач зобов'язувався оплачувати одержану теплову енергію відповідно до умов Договору.

При цьому сторони узгодили, зокрема наступне :

- облік споживання теплової енергії на опалення проводиться по лічильнику тепла PolluTherm X 100 1/imp зав. № 40651153. Кількість теплової енергії Q, яка щомісячно нараховується в опалювальний період за послуги опалення визначається, як різниця показань теплового лічильника на 25 число звітного місяця N2 та на 25 число минулого місяця N1 з урахуванням коефіцієнта втрат на теплових мережах по формулі Q= (N2-N1)* K1*K (де : K1=1,0073 коефіцієнт втрат на теплових мережах; К= 0,86 коефіцієнт переводу теплової енергії) (п. 16 та п. 20 Договору 3641"С");

- зняття показань з приладів обліку проводяться споживачем, записуються в журналі встановленої форми та передаються в службу реалізації Теплопостачальної організації 25-го числа кожного місяця або по телефону з обов'язковим наступним підтвердженням у письмовій формі, затверджений підписом керівника та печаткою підприємства (п. 17 Договору № 3641"С");

- розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом. Вартість 1 Гкал - 315,98 грн. (без ПДВ) для потреб населення. Оплата проводиться за фактично використану кількість теплової енергії (п. 28 Договору № 3641"С");

- всі розрахунки по даному договору проводяться на підставі рахунку, виписаного теплопостачальною організацією споживачу з обов'язковим застосуванням діючих тарифів. Споживач зобов'язується сплачувати за опалення за затвердженим тарифом в строк до кінця поточного місяця (п. 29 Договору № 3641"С");

- факт отримання споживачем теплової енергії фіксується щомісячно Актом приймання-передачі теплової енергії, який складається Сторонами відповідно до вимог чинного законодавства та Договору. У разі неповернення Споживачем Акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено пунктом 12 Договору, він, підписаний Теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства та підтверджує факт надання Споживачу теплової енергії (п. 31-32 Договору № 3641"С");

- у випадку несплати у вказані в договорі строки нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки платежу, а також стягуються 3% річних та інфляційні витрати з простроченої суми згідно зі ст. 625 ЦК України" (п. 33 Договору № 3641"С");

- даний договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.08.2014 р. І діє в частині постачання теплової енергії до 31.12.2019 р., а в частині розрахунків до їх повного виконання (п. 33 № 3641"С").

Теплопостачальною організацією за 01.10.2014 р. по 28.02.2015 р. було виконано договірні зобов'язання з надання послуг по постачанню споживачу теплової енергії у вигляді гарячої води на загальну суму 97 098,24 грн., в дотримання умов Договору було надіслано відповідачеві акти приймання-передачі теплової енергії за жовтень 2014 р. № АВ-15238 від 31.10.2014 р. на суму 6 899,86 грн. (а.с. 35), за листопад 2014 р. № АВ-18092 від 30.11.2014 р. на суму 12 941,78 грн. (а.с. 38), за грудень 2014 р. № АВ-21180 від 31.12.2014 р. на суму 24 832,48 грн. (а.с. 41), за січень 2015 р. № АВ-684 від 31.01.2015 р. на суму 25 358,02 грн. (а.с. 44), за лютий 2015 р. № АВ-3820 від 28.02.2015 р. на суму 27 066,10 грн. (а.с. 47), та пред'явлені відповідні рахунки на оплату отриманої теплової енергії № АВ-10268 від 31.10.2014 р. (а.с. 34), № АВ-10754 від 26.11.2014 р. (а.с. 37), № АВ-12329 від 25.12.2014 р. (а.с. 40), № АВ-345 від 23.01.2015 р. (а.с. 43), № АВ-1921 від 25.02.2015 р. (а.с. 46). Матеріалами справи підтверджується направлення зазначених актів приймання-передачі та рахунків відповідачу.

За даними позивача в порушення умов Договору відповідачем було проведено часткову оплату вартості спожитої теплової енергії за вказаний період, на момент подання позову заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію складала 86 156,46 грн., що підтверджується залученим до матеріалів справи розрахунком заборгованості відповідача.

Вважаючи інтереси держави порушеними, прокурор Київського району міста Полтави звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" та Полтавської обласної ради про стягнення з Колективного підприємства Полтавська бавовнопрядильна фабрика 91 171,50 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 17.07.2014 р. між ним та Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" Договору № 3641"С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, з яких : 86 156,46 грн. основний борг за період з жовтня 2014 по лютий 2015 р. включно, 379,46 грн. 3% річних за період з 16.11.2014 р. по 16.03.2015 р. та 4 635,58 грн. інфляційних втрат за період з листопада 2014 р. по лютий 2015 р..

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України унормовано, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

За приписами ст. 1 Закону України № 2633-ІV від 02.06.2005 р. "Про теплопостачання" (із змінами та доповненнями, далі - Закон України "Про теплопостачання") тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі, споживач зобов'язаний щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за Договором та приписів ст. 903 Цивільного кодексу України надані позивачем послуги не оплатив, заборгованість останнього на момент подання позову перед теплопостачальною організацією складала 86 156,46 грн..

Проте, після порушення провадження у справі відповідачем сплачено 6 000,00 грн. за теплову енергію, що підтверджується наявними у матеріалах справи копією банківської виписки по рахунку позивача від 30.04.2015 р. та довідкою ПОКВПТГ "Полтавтеплоенерго", а тому в частині позовних вимог щодо стягнення 6 000,00 грн. основного боргу між сторонами відсутній предмет спору, що є підставою для припинення провадження у справі в цій частині вимог відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Клопотання другого позивача, яке підтримано представником прокуратури, судом задовольняється як таке, що відповідає чинним процесуальним нормам.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 6 000,00 грн. між сторонами відсутній предмет спору, а тому провадження в цій частині підлягає припиненню в порядку п. 1-1 ст. 80 ГПК України, в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 80 156,46 грн. вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 379,46 грн. 3% річних за період з 16.11.2014 р. по 16.03.2015 р. та 4 635,58 грн. інфляційних втрат за період з листопада 2014 р. по лютий 2015 р. (з урахуванням моменту виникнення зобов'язань щодо оплати за отриману теплову енергію за кожний окремий місяць), суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 80 156,46 грн. основного боргу, 379,46 грн. 3% річних та 4 635,58 грн. інфляційних втрат підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог провадження підлягає припиненню відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 75, п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Колективного підприємства Полтавська бавовнопрядильна фабрика (вул. Маршала Бірюзова, 26/1, м. Полтава, 36007), ідентифікаційний код юридичної особи 22537516, р/р 2755 в ПРУ КБ "ПриватБанк", МФО 331401 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а), р/р 260007148 в АК "Полтавабанк", МФО 331489, ідентифікаційний код юридичної особи 03338030 - 80 156,46 грн. основного боргу, 379,46 грн. 3% річних та 4 635,58 грн. інфляційних втрат;

3. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 6 000,00 грн. основного боргу провадження припинити в порядку п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Повне рішення складено 05.06.2015 р..

СУДДЯ О.В.КІВШИК

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.