ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року Справа № 904/7587/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. - головуючого,

Владимиренко С.В.,

Мележик Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Корпорації "Індустріальна спілка Донбасу" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19 січня 2015 року у справі № 904/7587/14 Господарського суду Дніпропетровської області за позовом Корпорації "Індустріальна спілка Донбасу", м. Донецьк, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна", м. Дніпропетровськ, про стягнення 9 474 727,06 грн.,

за участю представників сторін:

позивача - Ткаченко С.В. (дов. № 59/2014 від 08.12.2014),

відповідача - Гільбурд Р.Ю. (дов. № 68 від 27.11.2014),

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року позивач Корпорація "Індустріальна спілка Донбасу" пред'явив у господарському суді позов до відповідача ТОВ "Інтерпайп Україна" про стягнення 9 474 727,06 грн.

Вказував, що 08.11.12 між ним (постачальником) та відповідачем (покупцем) був укладений договір № 2012-048пст, згідно якого він зобов'язався поставити покупцю товар в асортименті, кількості та за ціною, вказаною в протоколах погодження цін та/або специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до цього договору, а покупець - прийняти та оплатити товар на визначених договором умовах.

Зазначав, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.14 у справі № 904/8736/13 за його позовом до ТОВ "Інтерпайп Україна" про стягнення 21 810 162,15 грн., зміненим постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.07.14, постановлено стягнути з відповідача на його користь 28 778 576,01 грн. основного боргу з врахуванням збільшення офіційного курсу гривні до долара США, 1 712 391,05 грн. пені та 822 695,19 грн. річних.

Посилаючись на невиконання відповідачем судового рішення у справі № 904/8736/13 та на збільшення курсу гривні станом на 17.11.14 до 15,412 грн. за 1 долар США, позивач, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № 337/59-с від 17.11.14, просив стягнути з відповідача 9 056 057,91 грн. заборгованості та 418 699,15 грн. 3 % річних.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року (суддя Соловйова А.Є.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19 січня 2015 року (колегія суддів у складі: Березкіної О.В. - головуючого, Дарміна М.О., Чус О.В.), позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ТОВ "Інтерпайп Україна" на користь Корпорації "Індустріальна спілка Донбасу" 418 669,15 грн. 3 % річних та 8 373,38 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судові рішення в частині задоволення вимог про стягнення з відповідача 418 669,15 грн. 3 % річних мотивовані посиланням на невиконання відповідачем зобов'язання в частині своєчасної оплати отриманого товару, що є підставою для покладення на нього обов'язку по їх сплаті.

Рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення із відповідача 9 056 057,91 грн. заборгованості, яка є курсовою різницею, обґрунтовані посиланнями на її стягнення у справі № 904/8736/13, тому підстави для повторного стягнення курсової різниці у даній справі відсутні.

У касаційній скарзі Корпорація "Індустріальна спілка Донбасу", посилаючись на неповне з'ясування судами обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, а саме: ч. 2 ст. 533, ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, просить скасувати постановлені у справі судові акти в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення із відповідача 9 056 057,91 грн. заборгованості та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення означених вимог.

Розглянувши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 08.11.12 між позивачем (постачальником) та відповідачем (покупцем) був укладений договір № 2012-048пст, згідно якого постачальник зобов'язався поставити покупцю товар в асортименті, кількості та за ціною, вказаною в протоколах погодження цін та/або специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до цього договору, а покупець - прийняти та оплатити товар на визначених договором умовах.

Водночас судами встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.14 у справі № 904/8736/13 за позовом Корпорація "Індустріальна спілка Донбасу" до ТОВ "Інтерпайп Україна" про стягнення 21 810 162,15 грн., зміненим постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.07.14, постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 28 778 576,01 грн. основного боргу з врахуванням збільшення офіційного курсу гривні до долара США, 1 712 391,05 грн. пені та 822 695,19 грн. річних.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 20.01.11 у справі № 10/25, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Встановивши, що заборгованість ТОВ "Інтерпайп Україна", постановлена до стягнення судовим рішенням у справі № 904/8736/13, на час звернення до суду з даним позовом відповідачем не сплачена, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 418 669,15 грн., розраховану за період від дати ухвалення судового рішення по 17.11.14 (дата подачі заяви про збільшення розміру позовних вимог) на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Щодо вимог про стягнення курсової різниці в сумі 9 056 057,91 грн., слід зазначити наступне.

Курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти за різних валютних курсів.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Пунктом 6.2.2 договору № 2012-048пст від 08.11.12 сторони погодили, що якщо офіційний курс НБУ UAH/USD з дати оформлення рахунку-фактури збільшився більш ніж на 5 %, то оплата здійснюється за ціною, перерахованою за курсом НБУ UAH/USD на день оплати.

Між тим, судами встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.14 у справі № 904/8736/13, зміненим постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.07.14, з відповідача було стягнуто 28 778 576,01 грн. суми заборгованості з урахуванням збільшеного офіційного курсу НБУ UAH/USD, з яких 19 621 880,35 грн. - основна заборгованість, а 9 156 695,66 грн. - курсова різниця у відповідності з п. 6.2.2 договору.

Таким чином, з постановленням вказаного судового рішення між сторонами припинились договірні зобов'язання, тому правові підстави для здійснення повторного перерахунку курсової різниці на підставі п. 6.2.2 договору, яка вже була стягнута рішенням суду у справі № 904/8736/13, відсутні, оскільки після винесення рішення суду, яким стягнуто певну суму, договірні правовідносини сторін трансформуються у грошове зобов'язання, невиконання якого допускає можливість застосування до боржника положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З вказаних обставин правильно виходили суди попередніх інстанцій відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення з відповідача 9 056 057,91 грн. заборгованості, нарахованої позивачем як курсова різниця.

Враховуючи викладене, судами попередніх інстанцій на підставі встановлених фактичних обставин справи, з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін та правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини.

Доводи касаційної скарги про наявність правових підстав для повторного стягнення курсової різниці, не заслуговують на увагу суду, оскільки спростовуються вище викладеним.

Суд дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає вимогам ст. 43 ГПК України, переоцінка доказів, відповідно до ст. 1117 ГПК України, не входить до меж перегляду справи в суді касаційної інстанції.

Постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, доводи касаційної скарги правильності викладених у ній висновків не спростовують, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Корпорації "Індустріальна спілка Донбасу" залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19 січня 2015 року у справі № 904/7587/14 залишити без змін.

Головуючий суддя: Н.Г. Дунаєвська

Судді: С.В. Владимиренко

Н.І. Мележик