РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015Справа №910/9263/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Агрінол»
ДоМіністерства оборони України
Простягнення боргу в розмірі 546 375,72 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Горбач В.О. - дов. № б/н від 14.03.2015 р.;

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Агрінол» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення 546 375,72 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 14.04.2015 року було порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 15.05.2015року.

Представник позивача 14.05.2015 р. через канцелярію суду подав письмові пояснення по справі разом з документами на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі, а в судовому засіданні 15.05.2015 р. надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача через канцелярію суду подав відзив на позов, а також надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд у їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено перерву у судовому засіданні до 03.06.2015 р. о 14:40.

Представник позивача 26.05.2015 р. через канцелярію суду подав письмові пояснення по справі, а в судовому засіданні 03.06.2015 р. надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представники відповідача у судове засідання 03.06.2015 року не з'явилися, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконали, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/140 від 15.03.2010 року «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 03.06.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2014 р. між Міністерством оборони України (замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Агрінол» було укладено договір № 286/1/14/74 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу, олив мастильних для техніки спеціального призначення (за кошти державного бюджету України).

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1.1. даного договору, предметом договору є зобов'язання постачальника здійснити поставку у 2014 році палива рідинного та газу; оливи мастильної (олива трансмісійна ТСзп-8 або еквівалент) (еквівалент - олива трансмісійна Агрінол ТСзп-8) для потреб Міністерства оборони України згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки та за цінами згідно з нижченаведеною специфікацією.

Відповідно до специфікації до договору № 286/1/14/74 від 20.11.2014 р., постачальник був зобов'язаний поставити замовнику протягом 45 днів з моменту підписання зазначеного договору оливу трансмісійну ТСзп-8 (ТУ У 23.2-3:2010) загальною кількість 60 тонн та вартістю 1 643 400,00 грн.

На виконання умов договору та специфікації, позивачем на адресу відповідача відповідно до наступних видаткових накладних: № АТ- від 01.12.2014 на суму 527 257,50 грн., № АТ- від 02.12.2014 на суму 526 052,34 грн., № АТ-1612019 від 16.12.2014 на суму 526 654,92 грн., № АТ-2512041 від 25.12.2014 р. на суму 19 720,80 грн., № АТ- від 25.12.2014 на суму 19 720,80 грн. була поставлена олива трансмісійна на загальну суму 1 639 126,36 грн.

Умовами п. 4.1 договору передбачено, що розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України) з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України належним чином оформлених документів, передбачених цим договором.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що постачальник зобов'язаний надати замовнику після постачання продукції наступні документи: рахунок-фактуру, акт прийому форма № 4, видаткову накладну, повідомлення-підтвердження (додаток 12.3), копію паспорту якості на відвантажену продукцію, акт прийому-передачі (додаток 12.3).

Згідно з пунктом 4.3 договору встановлено, що без вищезазначених документів або відсутності у них встановленої інформації, оплата поставленої продукції не здійснюється.

На виконання умов п. 4.2. договору, позивачем відповідачу по поставках за видатковими накладними № АТ-1612019 від 16.12.2014 на суму 526 654,92 грн., № АТ-2512041 від 25.12.2014 р. на суму 19 720,80 грн. на початку січня 2015 р. були передані рахунки-фактури, акти прийому форма № 4, видаткові накладні, повідомлення-підтвердження (додаток 12.3), копії паспорту якості на відвантажену продукцію та акт прийому-передачі (додаток 12.3).

Разом з тим, відповідач в супереч умов п. 4.1 договору оплату поставленого товару по зазначеним видатковим накладним не здійснив.

20.02.2015 р. та 06.03.2015 р. позивачем на адресу відповідача були направлені вимоги про погашення заборгованості у розмірі 546 375,72 грн. до яких були додано пакет документів, передбачений умовами п. 4.2. договору № 286/1/14/74 від 20.11.2014 р. (зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи копіями поштових повідомлень про вручення та описами вкладень поштових відправлень від 24.02.2015 р. та від 17.03.2015 р.).

У відповідь на зазначені претензії, відповідач повідомив позивача про те, що оплата за продукцію, яка була поставлена у 2014 р., не може бути здійснена за рахунок бюджетних коштів у 2015 р.

У зв'язку з тим, що відповідач не здійснив оплату за поставлений товар, позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення 546 375,72 грн. основного боргу за договором № 286/1/14/74 постачання для державних потреб палива рідинного та газу, олив мастильних для техніки спеціального призначення (за кошти державного бюджету України) від 20.11.2014 р.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач в порушення умов п. 4.3 договору у триденний строк з моменту отримання продукції замовником документи, передбачені п. 4.2 договору, на адресу Міністерства оборони України не надіслав, у зв'язку з чим заборгованість яку позивач просить стягнути не була зареєстрована у органах Державної казначейської служби України, як бюджетне зобов'язання.

З огляду на наведене, відповідач вважає, що у зв'язку з порушенням позивачем порядку надання документів на оплату послуг, у Міністерства оборони України відсутні підстави для реєстрації зобов'язань, а бюджетні призначення втратили чинність після закінчення бюджетного періоду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Умовами п. 4.1 договору передбачено, що розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України) з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України належним чином оформлених документів, передбачених цим договором.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що на виконання умов договору та специфікації, позивачем на адресу відповідача відповідно до наступних видаткових накладних: № АТ- від 01.12.2014 на суму 527 257,50 грн., № АТ- від 02.12.2014 на суму 526 052,34 грн., № АТ-1612019 від 16.12.2014 на суму 526 654,92 грн., № АТ-2512041 від 25.12.2014 р. на суму 19 720,80 грн., № АТ- від 25.12.2014 на суму 19 720,80 грн. була поставлена олива трансмісійна на загальну суму 1 639 126,36 грн.

Проте відповідач товар, поставлений по видаткових накладних № АТ-1612019 від 16.12.2014 на суму 526 654,92 грн., № АТ-2512041 від 25.12.2014 р. на суму 19 720,80 грн. не оплатив, у зв'язку з чим у останнього наявна заборгованість у розмірі 546 375,72 грн.

20.05.2015 р. між сторонами було підписано акт звіряння розрахунків за договором, яким відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем у сумі 546 375,72 грн.

При розгляді зазначеної справи судом було встановлено, що позивач надав відповідачу всі необхідні платіжні документи для здійснення оплати за поставлений товар, але відповідач листом від 17.03.2015 р. № 286/7/2673 повідомив позивача про залишення наданих платіжних документів без реалізації, у зв'язку із закінчення бюджетного року і неможливістю їх оплати за рахунок бюджетних коштів 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Дослідивши умови п. 4.1 договору, за приписами якого, оплата послуг відбувається лише після надходження коштів з державного бюджету, суд приходить до висновку, що наведена умова договору не є підставою для звільнення відповідача від обов'язку оплатити поставлених товарів, адже з урахуванням приписів ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, надходження коштів з державного бюджету не є подією яка має неминуче настати зі спливом певного періоду, а тому не може бути відкладальною умовою та не створює для сторін цивільних прав та обов'язків щодо визначення строку оплати.

Крім того, суд дійшов висновку, що така обставина, як відсутність бюджетного фінансування не звільняє відповідача від виконання зобов'язань щодо оплати поставлених позивачем товарів за договором № 286/1/14/74 від 20.11.2014, оскільки така обставина не визначена законодавчо як така, що звільняє від виконання зобов'язання.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України № 11/446 від 15.05.2012 де вказано, що відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005, відсутність коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення за порушення зобов'язання.

Щодо тверджень відповідача про те, що позивачем порушено порядок надання документів на оплату послуг, суд відхиляє його як безпідставне та необґрунтоване оскільки ні вимогами чинного законодавства, ні умовами договору не передбачено, що несвоєчасне виставлення рахунків є підставами для звільнення відповідача від наведеного вище обов'язку оплатити поставлені товари.

Таким чином, враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 546 375,72 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Агрінол» (місцезнаходження: 71101, Запорізька обл., м. Бердянськ, Мелітопольське шосе, 84/1, ) 546 375 (п'ятсот сорок шість тисяч триста сімдесят п'ять) грн. 72 коп. основного боргу та 10 927 (десять тисяч дев'ятсот двадцять сім) грн. 52 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

08.06.2015 р.

Суддя Спичак О.М.