РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2015Справа №910/4232/15-г
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс"

до: публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

про стягнення 15 944 408,00 дол. США, що еквівалентно 415 350 227,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: Олексієнко Т.В. - представник довіреністю № б/н від 17.02.2015 року;

від відповідача: Мединський М.М. - представник довіреністю № б/н від 05.03.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про стягнення 15 944 408,00 дол. США, що еквівалентно 415 350 227,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.07.2012 року між ним та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами з відкладальною обставиною, предметом якого є купівля-продаж (відступлення) 10% активів з відкладальною обставиною.

Позивачем надіслано на адресу відповідача повідомлення про припинення від 18.12.2014 року, у зв'язку з чим строк виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами з відкладальною обставиною настав 12.01.2015 року.

Проте, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором, позивач звернувся в суд з вимогою до відповідача про стягнення 15 944 408,00 доларів США, що еквівалентно 415 350 227,00 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.02.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 17.03.2015 року.

В судовому засіданні 17.03.2015 року представник відповідача подав клопотання про призначення колегіального розгляду справи.

Представник позивача заперечував.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача у зв'язку з його необґрунтованістю.

В судовому засіданні оголошено перерву до 07.04.2015 року.

В судовому засіданні 07.04.2015 року представник відповідача подав заяву про витребування доказів по справі.

Представник позивача заперечував проти даної заяви.

Суд відмовив у задоволенні заяви про витребування доказів, у зв'язку із необґрунтованістю.

Представники сторін подали клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Суд задовольнив клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 07.04.2015 року оголошено перерву до 12.05.2015 року.

В судовому засіданні 12.05.2015 року представник відповідача підтримав подані клопотання про залучення у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: прокурора м. Києва та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Представник позивача заперечував.

Суд відмовив у задоволенні клопотань відповідача.

В судовому засіданні оголошено перерву до 18.05.2015 року.

В судовому засіданні 18.05.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

25.07.2012 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" (покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами з відкладальною обставиною.

В договорі визначено, що продавець та публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», (надалі - «УкрСиббанк») уклали 8 грудня 2011 року договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (далі - «договір з УкрСиббанком»), відповідно до якого УкрСиббанк продав (відступив), а продавець придбав права вимоги за кредитами.

За умови надання повідомлення про припинення (як цей термін визначено нижче) (далі - «обставина»), продавець повинен буде продати (відступити), а покупець має придбати (прийняти) 10% сукупний непогашених та таких, які підлягають погашенню, прав вимоги за кредитами, придбаний продавцем за договором з УкрСиббанком, які мають бути визначені в Додатку 1 до цього договору (як цей Додаток І може бути змінений або замінений за згодою сторін час від часу для ідентифікації тих прав вимоги за кредитами, які на відповідний час складають 10% сукупних непогашених та таких, які підлягають погашенню, прав вимоги за кредитами, придбаних продавцем за договором з УкрСиббанком) (далі - « 10% Активів»), за плату та на умовах, визначених в договорі.

Тобто, відповідно до Преамбули договору 10% активів - це 10% сукупних непогашених та таких, які підлягають погашенню, прав вимоги за кредитами, придбаних продавцем (ПАТ «Дельта Банк») за договором з УкрСиббанком, які визначені в Додатку 1 до цього договору.

Предметом договору є: купівля-продаж (відступлення) 10% активів з відкладальною обставиною (п. 2.1. договору).

Відповідно до пп. а) п.2.2 договору, сторони погоджуються , що зобов'язання передати 10% активів, та зобов'язання покупця сплатити за 10% активів продавцю в порядку, визначеному в цьому договорі (зокрема статті 2.4 та статті 3 цього) (далі - «відкладені зобов'язання»), стають такими, що підлягають обов'язковому виконанню за умови отримання продавцем від покупця повідомлення про припинення та підлягають виконанню протягом 10 робочих днів з дати отримання продавцем такого повідомлення про припинення. У випадку, якщо покупцем було подано більше, ніж одне повідомлення про припинення, строк виконання відкладених зобов'язань починається з дати отримання продавцем першого повідомлення про припинення.

18.12.2014 року позивачем надіслано на адресу відповідача повідомлення про припинення, яке зареєстроване відповідачем 19.12.2014 року за вхідним №21964.

Таким чином, згідно пп. а) п.2.2 договору, 10-ти денний термін виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами з відкладальною обставиною настав 12 січня 2015 року.

Відповідно до п.п б) п.2.4 договору продавець повинен виконати зобов'язання передати права вимоги за кредитами покупцеві, що складають 10% активів, та сторони повинні підписати акт приймання-передачі прав вимоги за кредитами (з урахуванням задоволення будь-яких інших умов, що можуть бути узгоджені між сторонами у письмовій формі в тому числі викладених в цьому договорі), за умови:

(і) отримання продавцем від покупця повідомлення про припинення; та

(іі) (А) пред'явлення покупцем продавцю до погашення всієї кількості депозитних сертифікатів, які були отримані покупцем відповідно до договорів банківських вкладів з видачею ощадних (депозитних) сертифікатів на пред'явника, наведених в Додатку X до цього договору, та які станом на дату отримання продавцем повідомлення про припинення залишаються непогашеними та не були передані продавцю або його афілійованій особі.

Відповідно до п.п. і, іі п.2.4 договору, для належного виконання умов договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами з відкладальною обставиною від 25.07.2012 року позивачем 18.02.2015 року пред'явлено до погашення депозитні сертифікати № Д- 27717/29- Д-27717/143, які були отримані покупцем (позивачем) відповідно до договорів банківських вкладів з видачею ощадних сертифікатів на пред'явника, які станом на дату отримання продавцем (відповідачем) не були передані продавцю, або його афілійованій особі.

Пред'явлення відповідачеві до погашення депозитних (ощадних) сертифікатів №№ Д-27717/29- №Д-27717/143, було здійснено шляхом направлення повідомлень про відкликання суми депозиту згідно умов договорів банківського вкладу № № Д-27717/29 - № Д-27717/143, та пропозицією визначити відповідального співробітника та дату для передачі оригіналів ощадних сертифікатів.

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем в відведений договорами банківського вкладу термін - погашення пред'явлених ощадних сертифікатів не відбулося.

Відповідно до п.п.b п.2.2 договору, у випадку необгрунтованої відмови продавця виконати свої зобов'язання щодо продажу (відступлення) 10% активів на користь покупця в порядку та строки, передбачені договором, та за умови належного виконання покупцем своїх зобов'язань за цим договором, продавець протягом 5 (п'яти) робочих днів з дати такої відмови має відшкодувати покупцю 20,50% (двадцять цілих п'ятдесят сотих відсотка) фактичного розміру невиконаних грошових зобов'язань за тими правами вимоги за кредитами, щодо яких продавець порушив своє зобов'язання щодо продажу (відступлення) на банківський рахунок, зазначений у письмовому повідомленні продавцю, наданому з посиланням на цей пункт 2.2 (b) договору.

Листом від 16.02.2015 року, який отриманий відповідачем 17.02.2015 за вх.. №3794 позивач повідомив відповідача про порушення зобов'язань та необхідність виконати п.п.b п.2.2 договору, у зв'язку з чим просив перерахувати 15 944 408,00 доларів США, що еквівалентно 415 350 227,00 грн. та складає 20,50 % фактичного розміру невиконаних грошових зобов'язань за правами вимоги за кредитами.

Розрахунок суми до стягнення, що становить 20,50 % фактичного розміру невиконаних грошових зобов'язань за тими правами вимоги за кредитами, щодо яких продавець (відповідач) порушив своє зобов'язання, було обраховано виходячи з звітів ПАТ «Дельта Банк», що здійснювався щомісячно на електронну адресу позивача (електронний файл та паперовий носій з матеріалами останнього звіту ПАТ «Дельта Банк» з вартістю непогашених кредитів на станом на 01.12.2014 року наявний в матеріалах справи).

Крім того, відповідно до п.2.2 договору, дія договору припиняється достроково в дату отримання покупцем такого відшкодування.. ( 20,50 % від фактичного розміру невиконаних грошових зобов'язань) «...та покупець не буде мати до продавця жодних фінансових та майнових претензій за цим договором після такого відшкодування».

Тобто, після направлення відповідачу листа про здійснення відшкодування 20,50% від фактичного розміру невиконаних грошових зобов'язань відповідно до положень п.2.2 п.п (b) договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами з відкладальною обставиною від 25.07.2012 року, зобов'язання щодо передачі ощадних сертифікатів, наявних у позивача на дату пред'явлення вимоги про відшкодування 20,50 % фактичного розміру невиконаних грошових зобов'язань - припиняється.

Також, суд зазначає, що взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Обрій», знаходяться поза межами спору, що знаходиться на розгляді в господарському суді м. Києва у справі №910/4232/15- г, оскільки право розпоряджатися належними ощадними сертифікатами, що були отримані в результаті укладання договорів банківського вкладу №№ Д-27717/29 - №Д- 27717/143, є сферою дії договорів банківського вкладу №№ Д-27717/29 - №Д-27717/143, а не договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами з відкладальною обставиною від 25.07.2012 року, відшкодування за яким є предметом даного спору.

Судом взято до уваги те, що на підставі постанови Правління Національного банку України 150 від 02.03.2015 року № «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Відповідно до ч. 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Проте, суд зазначає, що по-перше, введення в банку тимчасової адміністрації не є підставою припинення зобов'язань банку перед кредиторами, а механізм реалізації заходів, передбачених ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначений, зокрема, пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого у разі здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку або ліквідації банку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавче провадження по примусовому стягненню коштів з банку підлягає обов'язковому зупиненню.

По-друге, суд відзначає, що заборгованість по договору у відповідача перед позивачем виникла за період до введення в банку тимчасової адміністрації, що в свою чергу свідчить про неналежне виконання ним своїх зобов'язань перед позивачем по договору.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що відповідачем свої зобов'язання за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами з відкладальною обставиною від 25.07.2012 року не виконані, відшкодування згідно п. 2.2. п.п.(Ь) договору на письмову вимогу позивача не здійснено, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 15 944 408,00 доларів США, що еквівалентно 415 350 227,00 грн. належним чином доведені, документально підтверджені та відповідачем не спростовані.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст.33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, будинок 36-Б, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" (04655, м. Київ, В. Хвойки, 15/15, ) 15 944 408 (п'ятнадцять мільйонів дев'ятсот сорок чотири тисячі чотириста вісім) доларів США 00 центів, що еквівалентно 415 350 227 (чотириста п'ятнадцять мільйонів триста п'ятдесят тисяч двісті двадцять сім) грн. 00 коп., 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 04.06.2015 року.

Суддя С.М.Мудрий