ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. Справа № 917/320/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників:

позивача - Демчук О.В. дов. № 14-94 від 18.04.2014 року

відповідача - Міняйло Г.Ю. дов. № 29-14/17 від 05.01.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. №2863 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 23.04.15 у справі № 917/320/15

за позовом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго"

про стягнення 34 586,28 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача, Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", 34 586,28 грн. 3% річних за договором на купівлю-продаж природного газу № 75-ТЕ(Р)-24 від 25.09.2013 року.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 23.04.2015 у справі № 917/320/15 (суддя Тимощенко О.М.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач звернувся до господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Полтавської області від 23.04.2015 у справі № 917/320/15, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування викладених вимог позивач зазначає про те, що договір № 569/30 був укладений 02.10.2014 та набув дійсності лише 15.10.2014, а тому, на думку позивача, він не може розповсюджувати свою дію на відносини, що виникли між сторонами у період з 25.09.2013 по 15.10.2014. На підставі викладеного, позивач вважає, що суд неправомірно застосував договір № 569/30 до правовідносин, які існували раніше.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, в судовому засіданні його представник з наведеними позивачем доводами не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, їх юридичну оцінку в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 25 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, продавець) та Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (відповідач, покупець) був укладений договір № 75-ТЕ(Р)-24 купівлі-продажу природного газу (арк. справи 12-15).

Відповідно до розділу 1 договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України продавцем, далі - газ), виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності, а покупець зобов'язався прийняти та оплачувати газ на умовах цього договору. На виконання умов договору позивач поставив протягом січня - серпня 2013 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 62 831,21 тис. куб. м. на загальну суму 82 258 620,18 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу (арк. справи 16-35).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Стягнення заборгованості за природний газ, спожитий відповідачем протягом січня - серпня 2013 року, а також штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих до 01.10.2014 року, вже було предметом розгляду господарського суду Полтавської області по справі №917/1590/14 (арк. справи 54-61).

Як зазначає позивач, станом на 15.10.2014 відповідачем було повністю сплачено основний борг за спожитий природний газ на загальну суму 54 973 776, 69 грн., що підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо.

Разом з цим, позивач вказує на те, що платежі здійснювались не завжди своєчасно, з порушенням умов п. 1.1 та п. 6.1 договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, оскільки відповідачем несвоєчасно виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу, тому він зобов'язаний на підставі ст. 625 ЦК України сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, що нараховані з 02.10.2014 по 15.10.2014, розмір яких складає 34 586,28 грн.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з обставин з якими встановив, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків № 569/30 від 02.10.2014, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, тому дійшов висновку про відсутність підстав для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки відповідно до пункту 15 цього договору сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

З висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог погоджується колегія суддів.

Переглядаючи оскаржуване рішення в апеляційному порядку, дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позову, колегія суддів виходить з наступного.

Предмет спору у даній справі становить вимога про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 34586,28 грн., нарахованих внаслідок несвоєчасного проведення відповідачем розрахунків за поставлений позивачем природний газ за договором № 75-ТЕ (Р)-24 від 25.09.2013 року.

Як встановлено судом, 02.10.2014 між сторонами у справі та іншими учасниками правовідносин укладено договір № 569/30 "Про організацію взаєморозрахунків відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік" ( арк. справи 115-118).

Предметом договору № 569/30 є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30 (пункт 1 Договору № 569/30).

Відповідно до пункту 10.2 договору № 569/30 сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору № 75-ТЕ(Р)-24.

Пунктом 15 договору № 569/30 сторони визначили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

За умовами договору № 569/30 сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача перед позивачем за спірним договором у загальному розмірі 30 057 120,06 грн. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету.

Строк виконання нового зобов'язання пов'язаний з моментом перерахування територіальним органом казначейства грошових коштів з державного бюджету.

Зазначений договір не є новацією в розумінні ч.2 ст. 604 ЦК України та не припиняє первісні зобов'язання за договором поставки газу. Отже, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Колегія суддів звертає увагу, що стягнення заборгованості за природний газ, спожитий відповідачем протягом січня-серпня 2013 за договором № 75-ТЕ (Р)-24 від 25.09.2013 року, а також нарахованих штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період до 01.10.2014 вже було предметом розгляду господарського суду Полтавської області у справі № 917/1590/14.

Так, рішенням господарського Полтавської області від 09.12.2014, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.04.2015 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 316 527,90 грн. пені, 1 248 0002,83 грн. - 3% річних, інфляційних нарахувань у розмірі 5 596 968,63 грн., а також 72 470,49 грн. судового збору. У стягненні пені в сумі 2 856 142,88 грн., 3% річних у сумі 2 651,88 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 326 941,14 грн. відмовлено. В частині стягнення 30 057 120,06 грн. основного боргу провадження у справі припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.06.2015 у справі № 917/1590/14 касаційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" задоволено. Рішення господарського суду Полтавської області від 09.12.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.04.2015 зі справи № 917/1590/14 скасовано в частині стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних нарахувань. Справу у відповідній частині передано на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

Скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій в частині стягнення нарахованих позивачем штрафних санкцій, річних та інфляційних, Вищий господарський суд зазначив про те, що за умовами договору № 569/30 передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору № 75-ТЕ(Р)-24.

Слід зазначити, що застосування санкцій, передбачених договором поставки природного газу та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Матеріали справи свідчать про те відповідач свої зобов'язання за договором № 75-ТЕ(Р)-24 виконав, сплатив позивачу грошові кошти у сумі 30 057 120,06 грн. на підставі договору № 569/30, що підтверджується платіжним дорученням від 03.10.2014 № 8 (а.с. 119).

В свою чергу, відшкодування заборгованості з різниці в тарифах відповідачу та відповідно погашення заборгованості позивачу за спожитий природний газ в сумі 30057120,06 грн. проведено 15 жовтня 2014 року (арк.с. 119).

За змістом приписів статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Зважаючи на встановлені судом обставини щодо проведення остаточного розрахунку за поставлений природний газ за договором № 75-ТЕ (Р)-24 від 25.09.2013 року в порядку, що передбачений у договорі № 569/30 про організацію взаєморозрахунків, колегія суддів зазначає про відсутність правових підстав для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України та стягнення з відповідача 3% річних, оскільки відповідно до пункту 15 цього договору сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

При вирішенні даної справи судом врахована практика Верховного Суду України в аналогічних справах, зокрема, постанови Верховного Суду України від 25.03.2015р. у справі №924/1265/13, від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 09.09.2014р. у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012 та від 16.09.2014р. у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012.

Згідно статті 111- 28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

У вище вказаних постановах Верховний Суд України зазначив, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу; що договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог та оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, то строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України не було. Верховний Суд України також зазначив, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Враховуючи викладене, наведені позивачем доводи про те, що договір № 569/30 від 02.10.2015 про організацію взаєморозрахунків не може розповсюджувати свою дію на спірні відносини, є безпідставними та такими, що спростовуються вищевикладеною позицією Верховного Суду України.

З огляду на викладене, колегія суддів, діючи в межах повноважень, наданих суду апеляційної інстанції у відповідності з приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку, що господарський суд Полтавської області відповідно до наявних у справі документально оформлених доказів, забезпечив додержання вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України. В свою чергу, позивач не надав належного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності викладених в апеляційній скарзі вимог. Тому вимоги позивача, що зазначені в апеляційній скарзі, не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого у даній справі рішення господарського суду Полтавської області від 23.04.15 у справі № 917/320/15.

На підставі викладеного та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 23.04.15 у справі № 917/320/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 09 червня 2015 року

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.