ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р.Справа № 922/1686/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Реал Банк", м.Харків,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Компел", м.Харків,
про визнання недійсним правочину
за участю представників:

позивача - Кабанової М.В. (довіреність № 119 від 25.12.2014р.);

відповідача - Краснікова П.І. (довіреність б/н від 13.05.2015р.);

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Реал Банк", м.Харків, звернувся до господарського суду з позовною заявою про визнання недійсним правочину щодо перерахування грошових коштів відповідачу, Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Компел", м.Харків, у рахунок погашення заборгованості за Договором овердрафту № 466/09-2-08 від 28.03.2013р. у розмірі 373000,00 грн.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що надання платіжного доручення банку для виконання не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України, а є лише дією в межах існуючих правовідносин за договором розрахунково-касового обслуговування та не є юридичним фактом, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків.

У судовому засіданні, яке відбулося 03.06.2015р., представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі; надав додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що діями відповідача з часткового погашення заборгованості ТОВ "Енергоінвестпроект" було частково припинено зобов'язання останнього перед ПАТ "Реал Банк", тому такі дії відповідача є правочином, а отже вони підлягають оскарженню. Позивач також зазначив, що з 03.03.2014р. здійснення в ПАТ "Реал Банк" будь-яких розрахунково-касових операцій було заборонено наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а будь-які платіжні документи, які надходили до ПАТ "Реал-Банк", повертались без виконання. Операція з переказу 373000,00 грн. з рахунку ТОВ "НВП "Компел" на рахунок ПАТ "Реал Банк", згідно платіжного доручення № 35 від 21.05.2014р., не здійснювалась.

Представник відповідача проти позову заперечував повністю на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.06.2014р. по справі № 922/1449/14 були частково задоволені позовні вимоги ПАТ "Реал Банк" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" про стягнення заборгованості за Договором овердрафту № 466/09-2-08 від 28.03.2013р.

Як зазначено у вищевказаному рішенні, часткове погашення заборгованості за Кредитним договором було здійснено третіми особами, а саме:

- платіжним дорученням № 3158 від 28.04.2014р. ТОВ "НТЦ Енерготех" зі свого поточного рахунку, відкритого у ПАТ "Реал Банк", здійснило перерахування заборгованості за відповідача в справі № 922/1449/14 у сумі 74810,16 грн.;

- платіжним дорученням № 1218 від 28.04.2014р. ТОВ "НТЦ Енерготехінвест" зі свого поточного рахунку, відкритого у ПАТ "Реал Банк", здійснило перерахування заборгованості за відповідача у сумі 455573,84 грн.;

- платіжним дорученням № 897 від 20.05.2014р. ТОВ "Трістар Енергія" зі свого поточного рахунку, відкритого у ПАТ "Реал Банк", здійснило перерахування заборгованості за відповідача у сумі 1336,90 грн.;

- платіжним дорученням № 35 від 21.05.2014р. TOB "НВП "Компел" (відповідач) зі свою поточного рахунку у ПАТ "Реал Банк" здійснило перерахування заборгованості за відповідача у сумі 373000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 24 від 19.05.2014р. TOB Фірма "РЕМ" зі свого поточного рахунку у ПАТ "Реал Банк" здійснило перерахування заборгованості за відповідача у сумі 263000,00 грн.

Зазначене вище рішення господарського суду Харківської області було залишено без змін постановами Харківського апеляційного господарського суду від 05.08.2014р. та Вищого господарського суду України від 24.09.2014р.

Позивач вважає, що правочин, вчинений ТОВ "НВП "Компел", є недійсним, оскільки був здійснений під час відзиву банківської ліцензії та проведення процедури ліквідації ПАТ "Реал Банк".

Ретельно дослідивши докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог та заперечень проти позову, з'ясувавши усі фактичні обставини спору та надавши їм правову кваліфікацію, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ПАТ "Реал Банк", виходячи з наступного.

Під час розгляду справи № 922/1449/14, на рішення у якій посилається позивач в обґрунтування позовних вимог у справі № 922/1686/15, судами було встановлено, що 28.03.2013р. між позивачем ПАТ "Реал Банк" та TOB "Енергоінвестпроект" було укладено Договір про надання овердрафту № 466/09-2-08, за яким позивач надає відповідачу кредит у формі овердрафту, ліміт якого складає 2500000,00 грн., строком користування до 27.03.2014р. (п. 1.4.) з розміром фіксованої плати за користування 26 % річних.

Овердрафт надається відповідачу для оплати платіжних документів на суму, що перевищує залишок на його поточному рахунку, відкритому в банку, в межах встановленого йому ліміту.

Відповідно до п. 2.4. вказаного Договору, банк має право на договірне списання, тобто в погашення заборгованості, яка виникла, позичальник доручає банку самостійно здійснювати перерахування грошових коштів зі свого поточного рахунку № 651 без надання додаткових платіжних або інших документів.

Перерахування за цим договором не потребує надання ніяких додаткових документів позичальником і здійснюється банком самостійно.

Підтверджено та не заперечується сторонами, що ТОВ "НВП "Компел" отримало від позивача кредит у вигляді овердрафту на загальну суму коштів 1884011,42 грн.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання повинно бути виконано його сторонами.

Проте положеннями частини 1 статті 528 ЦК України передбачено, що виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Зазначена стаття передбачає можливість так званого передоручення виконання, тобто покладення виконання зобов'язання боржником на третю особу. Передоручення виконання є виключенням із загального принципу особистого виконання зобов'язання його сторонами. Разом з тим закон містить в даному випадку дозвільні положення, закріплюючи правило, що передоручення виконання дозволяється, якщо особисте виконання не випливає із положень договору, вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Якщо виконання зобов'язання покладене боржником на третю особу, кредитор не вправі відмовитися від його прийняття.

Під час розгляду справи № 922/1449/14 судами не було встановлено положень або виявлено будь-яких обставин, які б забороняли, або робили неможливим виконання зобов'язань відповідача щодо погашення кредиту третіми особами за Договором про надання овердрафту від 28.03.2013р.

Положення параграфу 2 Глави 71 Цивільного кодексу України також не передбачають заборону щодо виконання зобов'язання у кредитних правовідносинах стосовно погашення та/або повернення коштів третьою особою.

Отже, як законодавча так і договірна пряма заборона щодо виконання зобов'язання відповідачем по поверненню кредитних коштів третьою особою відсутня, тому позивач при такому виконанні, запропонованому третьою особою, зобов'язаний його прийняти.

Судом встановлено, що TOB "НТЦ ЕнергоТех" платіжним дорученням № 3158 від 28.04.2014р. зі свого поточного рахунку, що відкритий у позивача ПАТ "Реал Банк", здійснило погашення заборгованості за відповідача TOB "Енергоінвестпроект" за Договором про надання овердрафту № 466/09-2-08 від 28.03.2013р. в сумі 742810,16 грн.

Платіжним дорученням № 1218 від 28.04.2014р. TOB "НТЦ Енерготехінвест" зі свого поточного рахунку, що відкритий у позивача ПАТ "Реал Банк", здійснило погашення заборгованості за відповідача TOB "Енергоінвестпроект" за Договором про надання овердрафту № 466/09-2-08 від 28.03.2013р. в сумі 455736,84 грн.

Платіжним дорученням № 897 від 20.05.2014р. TOB "Трістар Енергія" зі свого поточного рахунку, що відкритий у позивача ПАТ "Реал Банк", здійснило погашення заборгованості за відповідача TOB "Енергоінвестпроект" за Договором про надання овердрафту № 466/09-2-08 від 28.03.2013р. в сумі 1336,90 грн.

Платіжним дорученням № 35 від 21.05.2014р. TOB "НВП "Компел" зі свого поточного рахунку, що відкритий у позивача ПАТ "Реал Банк", здійснило погашення заборгованості за відповідача TOB "Енергоінвестпроект" за Договором про надання овердрафту № 466/09-2-08 від 28.03.2013р. в сумі 373000,00 грн.

Платіжним дорученням № 24 від 19.05.2014 року TOB фірма "РЕМ" зі свого поточного рахунку, що відкритий у позивача ПАТ "Реал Банк", здійснило погашення заборгованості за відповідача TOB "Енергоінвестпроект" за Договором про надання овердрафту № 466/09-2-08 від 28.03.2013р. в сумі 263000,00 грн.

Усього третіми особами за боржника було сплачено суму грошових коштів у розмірі 1835588,38 грн.

Вказані документи відповідають вимогам статті 17 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. № 22, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.03.2004р. за № 377/8976.

Відповідно до положень ст. 528 Цивільного кодексу України, позивач (ПАТ "Реал Банк") є зобов'язаним прийняти виконання, запропоноване за боржника іншими особами.

Вищий господарський суд України в своїй постанові від 24.09.2014р. зазначив, що касаційна інстанція вважає мотивованим відхилення судами посилання позивача на ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки погашення заборгованості третіми особами за зобов'язаннями відповідача за своєю правовою природою не є зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Дані вимоги не є зустрічними в розумінні вимог цивільного законодавства, а також не являються погашенням вимог вкладників чи інших кредиторів у відповідності до вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Суд вважає безпідставним посилання позивача на положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в частині неможливості проводити операції по поточних рахунках з огляду на наступне.

Положення ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачають, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо не може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Таким чином, вказані положення не передбачають права позивача відмовитись прийняти виконання зобов'язання за кредитним договором у будь-який спосіб, при тих обставинах, що виконання обов'язку по погашенню кредиту за відповідача третіми особами не є зарахуванням зустрічних однорідних вимог, оскільки такі вимоги не є зустрічними, за якими кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим.

Також виконання обов'язку за боржника третіми особами не є задоволенням вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Відповідно до п. 1.30. ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", платіжне доручення, це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Аналогічне положення містить п. 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, який визначає платіжне доручення як розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

При цьому, згідно вищевказаного пункту Інструкції, розрахунковий документ - це документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Отже платіжне доручення, що направлено банку на виконання зобов'язань перед таким банком, за своїм змістом не є вимогою.

При цьому, апеляційною інстанцією в постанові від 05.08.2014р. у справі № 922/1449/14 зазначено, що згідно ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Зобов'язання ПАТ "Реал Банк" перерахувати кошти за платіжними дорученнями в рахунок погашення заборгованості замість TOB "Енергоінвестпроект" за своєю правовою природою не є зарахуванням зустрічних однорідних вимог, оскільки: по-перше, треті особи, які звернулись з вимогами до ПАТ "Реал Банк" виконати свої зобов'язання за договорами про відкриття поточних рахунків, а саме надати послуги по перерахуванню коштів в рахунок погашення заборгованості відповідача, не мають грошових зобов'язань перед позивачем; по-друге, позивачем не надано доказів наявності його грошових зобов'язань перед TOB "Науково-технічний центр "Енергетичні технології", TOB "Науково-технічний центр "Енерготехінвест", TOB фірма "РЕМ", TOB "Трістар енергія", а отже погашення заборгованості відповідача за Договором овердрафту перед позивачем не є зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Посилання позивача на те, що вказані треті особи є кредиторами банку не прийнято судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки за приписами ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Аналіз положень статей 190, 509 Цивільного кодексу України свідчить, що майновим зобов'язанням є зобов'язання боржника передати кредитору майно (річ, сукупність речей, майнові права та обов'язки) або сплатити певну грошову суму на підставах, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Саме треті особи є власниками грошових коштів на їх рахунку, якими вони і володіють, і їх право власності на вказані кошти, в силу ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, є непорушним.

Також слід зазначити, що статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Частиною 1 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Тобто, згідно вказаних норм права, обов'язок банку виконати переказ за платіжним дорученням не є майновим зобов'язанням, а є зобов'язанням виконати певні дії (надати послуги) з розрахунково-касового обслуговування товариства шляхом перерахування коштів власника (третіх осіб) на підставі платіжного доручення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обов'язок банку (позивача) перерахувати грошові кошти на підставі платіжних доручень виник, як зазначає позивач та не заперечує відповідач, на підставі договорів про відкриття поточних рахунків з метою здійснення розрахунково-касового обслуговування та наданих до виконання платіжних доручень.

За таких обставин, посилання позивача на приписи ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є необґрунтованим та таким, що спростовується вимогами чинного законодавства України.

Також суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що сам по собі факт надання платіжного доручення відповідачем (ТОВ "НВП "Компел") є правочином.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила.

Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Правочин є таким юридичним фактом, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків. Такі права й обов'язки реалізуються в межах цивільного правовідношення і вони є відповідно його складовими елементами.

Правочин, як юридичний факт, є лише однією з підстав виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, передбачених законом. У системі таких юридичних фактів правочини посідають особливе місце, вирізняючись серед них своїми специфічними ознаками. Правочинам, на відміну від деяких інших підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (наприклад, юридичних та фактичних вчинків, заподіяння шкоди) притаманне правомірне вольове вчинення особою, яка має належний статус суб'єкта цивільного права, юридичних дій, спрямованих на свідоме створення конкретного цивільного правового результату для себе або інших осіб.

Вольова спрямованість правочину характеризує внутрішнє суб'єктивне бажання особи, що реалізується через відповідну об'єктивно виражену форму виявлення (складання заповіту, прийняття спадщини, складання довіреності, підписання договору тощо). У правочині зовнішнє волевиявлення має бути адекватним внутрішній волі особи. Воля особи має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку. Тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії (вчинки) особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків. Так, не можуть розглядатися як правочини в розумінні ст. 202 ЦК фактичні дії особи з керування автомашиною, виготовлення для власних потреб речі, споживання продуктів харчування, сама по собі виробнича діяльність підприємства, оскільки ці дії, як правило, спрямовані на досягнення конкретного економічного, а не юридичного результату. В цих випадках такі фактичні дії (вчинки) також інколи можуть породжувати певні цивільні права й обов'язки (наприклад, право власності на новостворювану річ).

Відмежування правочинів від інших юридичних актів (подій, фізичних дій і вчинків, правопорушень) має істотне практичне значення, оскільки законом встановлюється різний режим породжуваних ними правовідносин.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно ототожнено дію відповідача щодо надання йому платіжного доручення для виконання, з поняттям правочину, що закріплений в ст. 202 ЦК України, оскільки така дія є дією в межах існуючих правовідносин за договором розрахунково-касового обслуговування та само по собі не є таким юридичним фактом, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків, а тому не може вважатися правочином.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позовні вимоги не доведено позивачем належними доказами, підстави, на яких ґрунтуються вимоги позивача, суперечать приписам діючого законодавства, суд визнав позов ПАТ "Реал Банк" таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача. Проте, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за даним позовом стягненню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 41, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 190, 202, 321, 509, 526, 528, 1074 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 17 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Повне рішення складено 05.06.2015 р.

Суддя Н.М. Кухар