ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.06.15р. Справа № 904/2082/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району, смт. Черкаське, Новомосковський район, Дніпропетровської області

про стягнення 338 417,88грн.

Суддя Кармазіна Л.П.

Представники:

від позивача - Букоємський Р.В., представник, довіреність № 14-138 від 13.05.2014 року

від відповідача - Бобров В.Ю., представник, довіреність № 141 від 02.03.2015 року

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулося до господарського суду з позовом до Будинкоуправління №2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про стягнення 338 417,88грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №13/2355-ВТЕ-3 від 28.12.2012р., в частині своєчасної та повної сплати заборгованості.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2015року (суддя Турчин С.О.) порушено провадження у справі, а розгляд справи призначено на 25.03.2015р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2015року, розгляд справи відкладено на 15.04.2015р.

У зв'язку з переведенням судді Турчина С.О. на посаду господарського суду м. Києва, відповідно до указу президента України "про переведення суддів", розгляд справи призначений на 15.04.2015 року не відбувся, про що було повідомлено представників сторін. (а.с.68,69)

Розпорядженням керівника апарату суду №326 від 20.04.2015 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, в зв'язку з переведенням судді Турчина С.О. до іншого суду та відповідно до п.2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справи між суддями від 20.04.2015 року, справу №904/2082/15 передано для розгляду судді Кармазіній Л.П.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2015 року, справа №904/2082/15 прийнята до свого провадження суддею Кармазіною Л.П., а розгляд справи призначено на 14.05.2015 року.

14.05.2015 року представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог у повному обсязі, просив суд в позові відмовити.

В судовому засіданні, в присутності представників сторін оголошено перерву до 09.06.2015 року.

09.06.2015р. в порядку ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець-позивач) та Будинкоуправлінням №2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району (покупець - відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/2355-ВТЕ-3 від 28.12.2012р., відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. (а.с.16-21)

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для компенсації витрат теплової енергії у процесі її виробництва, транспортування, постачання та на витрати пов'язані з технологічними потребами покупця. (п.1.2. договору)

Відповідно до п.11.1. договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно п.2.1. договору, продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 0,350 тис.куб.м.

Відповідно до п.3.3. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.5.1. договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Згідно п.6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 5.5. договору, в редакції додаткової угоди №1 від 01.10.2013 року, загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Позивач на виконання умов договору протягом березня 2013р. - квітня 2013р. поставив відповідачу, а відповідач прийняв природний газ у обсязі 55,272 тис. куб. м. на загальну суму 257 663,47 грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві, всупереч умов договору, відповідач за поставлений природний газ на суму 257 663,47 грн. не розрахувався, станом на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 257663,47 грн., що не заперечується відповідачем.

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, щодо оплати за отриманий природний газ, на підставі п. 7.2. договору, яким передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 18037,73 грн.

А також на підставі ст. 625 ЦК України, у зв'язку з порушенням відповідачем строків оплати за прийнятий природний газ, позивач нарахував відповідачу 3% річних у сумі 12618,58 грн. та втрати від інфляційних процесів в сумі 50098 грн. 10 коп.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши представників позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав:

Сторони є суб'єктами господарювання, тому відповідно до положень ст.ст. 4, 173-175 і 193 ГК України до прав і обов'язків сторін, що виникли на підставі зазначеного договору і є господарськими зобов'язаннями, мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. (ст. 530 ЦК України )

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Факт отримання відповідачем природного газу, підтверджується матеріалами справи, а саме актами приймання - передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств позивача та відповідача, копії яких містяться в матеріалах справи. (а.с.23-24)

Доказів оплати поставленого позивачем природного газу, матеріали справи не містять.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати за отриманий газ передбачено умовами договору та нормами законодавства.

Відповідачем оплату поставленого природного газу не здійснено, тобто порушено умови договору, який підписаний між сторонами.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за вищевказаним договором, спір між сторонами виник з його вини, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 257 663 грн. 47 коп. - доводяться матеріалами справи, є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву (а.с.51-54), з приводу поставки природного газу у обсягах більших, ніж встановлено укладеним між сторонами договором, у зв'язку з чим відповідач вважає що ця поставка газу є бездоговірною, не приймаються судом до уваги з наступних підстав:

Відповідно до частини 11 статті 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що в підтвердження поставки природного газу саме в рамках договору купівлі-продажу природного газу №13/2355-ВТЕ-3 від 28.12.2012р., в матеріалах справи містяться акти приймання-передачі природного газу від 31.03.2013 року та від 30.04.2013 року (а.с.23-24), які підписані та скріплені печатками підприємств позивача, газорозподільної організації та відповідача без заперечень щодо обсягів газу, що передається та його вартості. Судом досліджені, укладені між сторонами акти та встановлено, що вони складені між сторонами саме на виконання умов спірного договору, мають посилання на договір купівлі-продажу природного газу №13/2355-ВТЕ-3 від 28.12.2012р.

На підставі викладеного, факт отримання відповідачем природного газу в рамках дії договору купівлі-продажу природного газу №13/2355-ВТЕ-3 від 28.12.2012р., встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, у зв'язку з чим заперечення відповідача суд не приймає до уваги, в зв'язку з їх обґрунтованістю.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне:

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тому підставою відповідальності за грошовим зобов'язанням є сам факт порушення зобов'язання, який полягає в неповерненні відповідних грошових коштів у строк, і цей факт є вирішальним для застосування такої відповідальності.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, встановив, що позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат без врахування положень викладених в п. 3.2. Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 року, оскільки відповідно до наданого розрахунку, позивач здійснив нарахування інфляції наступним чином:

- за зобов'язаннями березня 2013 року за період з квітня 2013 року по жовтня 2014р. на суму 48160,23 грн., позивач не врахував, що оплата за поставлений природний газ повинна була здійснена відповідачем у квітні 2013р., таким чином нарахування інфляційних втрат повинно було здійснюватись починаючи з траня 2013р. по жовтень 2014р.

- за зобов'язаннями квітня 2013 року за період з травня 2013 року по лютий 2014р. на суму 1937 грн. 87 коп., позивач не врахував, що оплата за поставлений природний газ повинна була здійснена відповідачем у травні 2013р., таким чином нарахування інфляційних втрат повинно було здійснюватись починаючи з червня 2013р. по лютий 2014р.

Судом перераховано наданий позивачем розрахунок, у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі50 098 грн. 10 коп. підлягають частковому задоволенню на суму 50 086 грн. 20 коп.

Судом перевірено розрахунок 3% річних, з урахуванням п.1.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17 грудня 2013 року, яким встановлено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. (Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну, судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок здійснено вірно.

Виходячи з того, що факт отримання відповідачем природного газу від позивача є доведеним матеріалами справи, а оплата за поставлений природний газ відповідачем проведена у повному обсязі та у встановлений строк не була, що доведено позивачем шляхом надання належних доказів та не заперечується відповідачем, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 12618 грн.58 коп. - підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 18037 грн. 73 коп., суд зазначає наступне:

Відповідно до положень ст.ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 611 ЦК України одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В зв'язку з неналежним виконанням умов договору, на підставі п. 7.2. договору, яким передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 18037,73 грн.

Відповідно до п.1.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17 грудня 2013 року, яким встановлено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. (Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну.

Суд перевіривши нарахування позивачем пені за порушення відповідачем строків оплати за спірним договором на загальну суму 18037,73 грн., вважає що вона нарахована невірно, оскільки позивачем не було дотримано вимог ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, а саме: у розрахунку пені за зобов'язаннями квітня 2013р. нараховано пеню за 184 дні - 685 грн. 39 коп., що призвело до помилкового розрахунку, тоді як у відповідності до перерахованого судом розрахунку здійсненого за 183 дні прострочення зобов'язання у відповідному місяці пеня складає: 681 грн. 39 коп. що загальною сумою складає пеню, яка підлягає стягненню - 18034 грн. 18 коп.

Отже, факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором, щодо своєчасної оплати та повної оплати за поставлений природний газ встановлено судом та доведено матеріалами справи.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району (51272, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Черкаське, вул. Лісна, 18, ) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) суму основного боргу у розмірі 257 663 грн. 47 коп., пеню в розмірі 18 034 грн. 18 коп., інфляційні втрати в розмірі 50 086 грн. 20 коп., 3% річних у розмірі 12618 грн. 58 коп. та суму судового збору у розмірі 6768 грн. 04 коп.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскаржене протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 11.06.2015р.

Суддя Л.П. Кармазіна