РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015Справа №927/492/15
За позовом Заступника прокурора Чернігівської області

до: 1) Фонду державного майна України;

2) Публічного акціонерного товариства «Чернігівський м'ясокомбінат»

про скасування акту оцінки, визнання договору недійсним та визнання права власності.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від прокуратури - не з'явилися;

від відповідача-1 - Безгубенко А.С. (представник за довіреністю);

від відповідача-2 - Сидоренко Н.Д. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

Заступник прокурора Чернігівської області (Позивач) звернувся до суду з позовом до Фонду державного майна України (Відповідач-1) та Публічного акціонерного товариства «Чернігівський м'ясокомбінат» (Відповідач-2) про:

- скасування акту оцінки вартості майна орендного підприємства від 16.05.1994 в частині включення до нього будівлі бомбосховища по вул. Любецькій, 80 у Чернігові (додаток № 1 до Додаткової угоди щодо викупу орендованого майна до договору оренди від 23.10.1992, та у подальшому невід'ємна частина договору купівлі-продажу державної частики майна цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Чернігівський м'ясокомбінат» від 08.06.1994);

- визнання недійсним договору купівлі-продажу державної частики майна цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Чернігівський м'ясокомбінат» від 08.06.1994 в частині включення будівлі бомбосховища по вул. Любецькій, 80 у Чернігові;

- визнання за державою в особі Фонду державного майна України права власності на бомбосховище № 95526, вбудоване у 3-поверхову будівлю загальною площею 528 кв.м. місткістю на 450 осіб, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Любецька, 80.

Позов мотивований протиправністю включення приміщення бомбосховища до складу цілісного майнового комплексу, набутого Відповідачем-2 в процесі приватизації, та протиправністю не зменшення вартості майна цілісного майнового комплексу при приватизації на вартість об'єкту, що не підлягав приватизації - на вартість бомбосховища. Тому Заступник прокурора Чернігівської області вважає, що приміщення бомбосховища протиправно вибуло з власності держави та просить визнання за державою в особі Фонду державного майна України права власності на нього.

Заступник прокурора Чернігівської області правомірно не визначив позивача за даним позовом, а звернувся до суду самостійно, враховуючи правову позицію, викладену в п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», де вказано, що прокурор, звертаючись до господарського суду із заявою про визнання правочину недійсним, виступає позивачем або зазначає у ній позивачем державний чи інший орган або установу, організацію, уповноважені здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, наприклад, управляти майном, що є предметом цього правочину, і визначає відповідачами, як правило, сторони за правочином (договором). Виняток можуть становити випадки, коли однією з сторін є названий орган (установа, організація); у такому разі відповідачем визначається друга сторона.

Фонд державного майна України відповідачем визначено правомірно, оскільки позов мотивований допущеними ним порушеннями (і позов він також пізніше не підтримав). Щодо третьої з позовних вимог щодо визнання за державою в особі Фонду державного майна України права власності на спірне майно, то фонд у даному випадку виступає як орган, зобов'язаний від імені держави управляти належним їх визначеним майном, тому він згідно позову правомірно обраний прокуратурою у реалізацію державою її функції управління належною їх повернутою власністю.

У судове засідання 27.05.2015 прокуратура своїх представників не направила, хоча про призначення судового засідання на вказану дату її представника було повідомлено письмово під розписку у попередньому судовому засіданні, тому будь-які несприятливі наслідки неявки повноважних представників прокуратури у дане судове засідання покладаються на прокуратуру відповідно.

Відповідачі проти позову заперечують, вказуючи, що чинні на час виникнення спірних правовідносин положення Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» не містили обмежень щодо неможливості та/або заборони на приватизацію об'єктів цивільного захисту, у тому числі бомбосховищ, та що порушень наведених Заступником прокурора Чернігівської області норм чинного законодавства допущено не було, і наявність у держави права власності на спірне приміщення бомбосховища не доведена.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури та відповідачів, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Підставами поданого позову Заступник прокурора Чернігівської області вказує те, що під час приватизації орендного підприємства «Чернігівський м'ясокомбінат» до статутного фонду новоствореного Закритого акціонерного товариства «Чернігівський м'ясокомбінат» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Чернігівський м'ясокомбінат», Відповідач-2) у порушення вимог чинного на той час законодавства, увійшло приміщення бомбосховища по вул. Любенькій, 80, у м. Чернігові.

У процесі приватизації орендного підприємства «Чернігівський м'ясокомбінат» шляхом його викупу, наказом Фонду державного майна України (Відповідач-1, ФДМУ) від 16.05.1994 № 37 було затверджено Акт оцінки орендованого державного майна, що підлягає викупу орендним підприємством «Чернігівський м'ясокомбінат», і цей акт у подальшому став додатком № 1 до Додаткової угоди щодо викупу орендованого майна до договору оренди від 23.10.1992.

Відповідно до матеріалів інвентаризації та вказаного Акту оцінки від 16.05.1994 до складу цілісного майнового комплексу, що приватизувався, входило приміщення бомбосховища за адресою: м. Чернігів, вул. Любецька. 80.

Приватизацію було завершено підписанням 08.06.1994 Договору купівлі-продажу державної частки майна цілісного майнового комплексу, згідно переліку майна відповідно до акту інвентаризації, підписанням акту приймання майна від 26.08.21994 із видачею свідоцтва про право власності на майно № П-354.

Акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу, відповідно до п. 2 Договору купівлі-продажу від 08.06.1994, є його невід'ємною частиною.

Після приватизації спірна будівля бомбосховища продовжувала перебувати на балансі підприємства Відповідача-2 та до переліку майна, що не увійшли до статутного фонду товариства, не внесена.

На думку прокуратури включення приміщення бомбосховища до складу цілісного майнового комплексу, набутого Відповідачем-2 в процесі приватизації, відбулося усупереч вимог ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств», де визначено, що приватизації не підлягають об'єкти державної власності, необхідні для виконання державою своїх функцій. Тому всупереч п.п. 41, 42 Методики оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1993 № 717, вартість майна цілісного майнового комплексу при приватизації була протиправно не зменшена на вартість об'єкту, що не підлягав приватизації - на вартість бомбосховища.

З огляду на наведене Заступник прокурора Чернігівської області вважає, що акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу, затверджений 16.05.1994, в частині включення до нього вартості приміщення бомбосховища по вул. Любецькій, 80 у м. Чернігові підлягає скасуванню, а договір купівлі-продажу державної частки майна - цілісного майнового комплексу від 08.06.1994, в цій частині підлягає визнанню недійсним через невідповідність вимогам законодавства, що діяло на час їх складення.

Судом встановлено, що дійсно, ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» у чинній на час виникнення спірних правовідносин містила норму, згідно з якою, окрім перелічених даній статті об'єктів приватизації, приватизації також не підлягали інші об'єкти державної власності, необхідні для виконання державою своїх функцій.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» перелік об'єктів (груп об'єктів), що не підлягають приватизації, затверджується Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України. Будівлі (споруди, приміщення) за бажанням покупця приватизуються разом з об'єктами приватизації, що в них розташовані, якщо на це немає прямої заборони відповідно Фонду державного майна України, Верховної Ради Республіки Крим чи місцевої Ради народних депутатів.

Матеріали справи не містять доказів, що станом на момент виникнення спірних правовідносин приміщення (захисна споруда) по вул. Любенькій, 80, у м. Чернігові було об'єктом державної власності, необхідним саме для виконання державою своїх функцій, а одне лише віднесення цього приміщення до цивільного захисту саме по собі не доводить його необхідність на той час для виконання державою своїх функцій. Так само матеріали справи не містять доказів віднесення спірного приміщення до затвердженого переліку об'єктів (груп об'єктів), що не підлягають приватизації, та наявності прямої заборони на її приватизацію.

Чинні на час виникнення спірних правовідносин положення Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» взагалі не містили обмежень щодо неможливості та/або заборони на приватизацію об'єктів цивільного захисту, у тому числі бомбосховищ. Протилежного Заступником прокурора Чернігівської області перед судом доведено не було.

Отже, порушення при приватизації орендного підприємства «Чернігівський м'ясокомбінат», у частині включення до майна, що підлягало приватизації, приміщення бомбосховища по вул. Любенькій, 80, у м. Чернігові, Заступником прокурора Чернігівської області перед судом належними засобами доказування доведено не було. Так само до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження права власності держави на приміщення бомбосховища по вул. Любенькій, 80, у м. Чернігові, а самі лише посилання Заступника прокурора Чернігівської області на норми законодавства, відповідно до яких майно такого типу (приміщення бомбосховища) є у мирний час власністю держави, не доводить права власності держави саме на конкретний спірний об'єкт, тобто не доводить, що держава реалізувала надане їй на той час законом право набути у власність спірне приміщення бомбосховища. Натомість право власності Відповідача-2 на спірне майно підтверджується свідоцтвом про право власності на майно № П-354, копія якого залучена до матеріалів справи.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦК УРСР (у редакції на момент виникнення спірних відносин) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Заступником прокурора Чернігівської області не доведено протиправності включення приміщення бомбосховища по вул. Любенькій, 80, у м. Чернігові до майна орендного підприємства «Чернігівський м'ясокомбінат», що було приватизовано, та пізнішого включення його до статутного фонду Відповідача-2, і також не доведено порушення в процесі приватизації положень чинного на той час законодавства щодо оцінки приватизованого майна, тому підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу державної частики майна цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Чернігівський м'ясокомбінат» від 08.06.1994 в частині включення будівлі бомбосховища по вул. Любецькій, 80 у Чернігові, та скасування акту оцінки вартості майна орендного підприємства від 16.05.1994 в частині включення до нього приміщення бомбосховища по вул. Любецькій, 80 у Чернігові (невід'ємна частина договору купівлі-продажу державної частики майна цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Чернігівський м'ясокомбінат» від 08.06.1994), у суду відсутні за недоведеністю прокуратурою обґрунтованості позовних вимог.

Окремо щодо вимоги про скасування спірного акту оцінки вартості майна орендного підприємства суд зазначає, що акт оцінки не є актом, який тягне за собою виникнення, зміну, припинення прав та обов'язків у будь-яких сторін, породження певних правових наслідків, і також даний акт не спрямований на регулювання суспільних відносин і не має обов'язкового характеру для суб'єктів таких відносин, тому він за своєю правовою природою лише входить до предмету доказування, отже не може бути предметом окремої вимоги позову, тому також з цієї підстави суд у задоволенні вимоги про його скасування відмовляє.

Наявність підстав для визнання за державою в особі Фонду державного майна України права власності на бомбосховище № 95526, вбудоване у 3-поверхову будівлю загальною площею 528 кв.м. місткістю на 450 осіб, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Любецька, 80, Заступником прокурора Чернігівської області перед судом також доведена не була, що обґрунтовано судом вище у рішенні.

Додатково суд зазначає, що приймаючи до уваги мотивування позову про те, що необхідність наявності на даний час діючих споруд цивільного захисту продиктована проведенням АТО в деяких районах на території Донецької та Луганської областей, запровадженням режиму надзвичайної ситуації, а на всій території України - режим підвищеної готовності, то ці посилання прокуратури все одно не доводять протиправності набуття Відповідачем-2 права власності на приміщення бомбосховища по вул. Любецькій, 80 у Чернігові (у складі ЦМК), і держава повинна гарантувати непорушність законно набутого права власності.

Питання виконання умов приватизаційної угоди та збереження чи не збереження Відповідачем-2 цільового призначення приміщення бомбосховища по вул. Любецькій, 80 у Чернігові перед судом Заступником прокурора Чернігівської області не порушувалось та не є предметом доведення у межах даного судового розгляду.

Позаяк суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог по суті та відмовляє в задоволенні позову, то підстави для розгляду питання за заявою Відповідача-2 про застосування позовної давності у суду відсутні (позовна давність може бути застосована лише до визнаних обґрунтованими позовних вимог, як підстава для відмови у задоволенні позову).

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України, від сплати якого Заступник прокурора Чернігівської області звільнений, з Відповідачів в дохід бюджету у зв'язку з визнанням позову необґрунтованим не стягується.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.06.2015

Суддя Сташків Р.Б.