ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року Справа № 910/16373/14

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий, судді Палій В.В. і Харченко В.М.

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ", м. Київ (далі - Банк),

на рішення господарського суду міста Києва від 27.11.2014 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015

зі справи № 910/16373/14

за позовом Банку

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будінвестхолдинг", м. Київ (далі - Компанія);

закритого акціонерного товариства "Молодіжний житловий комплекс "Академістечко", м. Київ (далі - МЖК);

товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Вест", м. Київ (далі - Фірма),

про визнання майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

Банку - Коротуна О.М.,

Компанії - не з'яв.,

МЖК - Кошліченка В.С., Пилипенко М.М.,

Фірми - не з'яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.11.2014 (колегія суддів у складі Полякова К.В. - головуючий, судді Літвінова М.Є., Сташків Р.Б.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 (колегія суддів у складі: Шипко В.В. - головуючий, Верховець А.А., Остапенко О.М.): провадження у справі за позовом Банку до Компанії припинено; у задоволенні позову Банку до МЖК і Фірми відмовлено.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Банк просить скасувати оскаржувані рішення і постанову попередніх судових інстанцій з даної справи та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов: визнати за Банком майнові права на об'єкт незавершеного будівництва, а саме - нежитлове приміщення загальною площею 120,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, Святошинська площа, 1, корпус "Г", поверх - цокольний. Скаргу з посиланням на статтю 16 Цивільного кодексу України, статті 20, 144, 147 Господарського кодексу України, статті 18, 19, Закону України "Про інвестиційну діяльність", статей 32, 79, 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивовано порушенням господарськими судами норм матеріального і процесуального права.

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Сторони відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги.

За результатами цього розгляду, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та про необхідність зміни оскаржуваних судових рішень з урахуванням такого.

Суди попередніх інстанцій у розгляді справи виходили з таких обставин та висновків.

Акціонерним комерційним банком "Київ", що перейменований на публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Київ", і Компанією укладено договір інвестування будівництва від 19.10.2005 № 18/10/05 -НФ (далі - Договір), за умовами якого Компанія після завершення будівництва у IV кварталі 2006 року та здачі будинку Державній комісії по прийому будинків в експлуатацію передає Банку у власність, за умови сплати ним повної вартості, нежитлове приміщення загальною площею 120,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, Святошинська площа, 1, корпус "Г", поверх - цокольний (пункт 1.4).

Додатковою угодою від 19.09.2007 № 2 до Договору сторони виклали пункт 1.3 останнього в такій редакції: "Фірма після закінчення будівництва у другому кварталі 2008 року та здачі будинку Державній комісії по прийому будинків в експлуатацію, передає Інвестору вказане нежитлове приміщення, що є предметом договору".

За пунктом 2.1 Договору загальна вартість інвестиційного внеску становить 1 127 941,50 грн.

Банк виконав свої зобов'язання за Договором, перерахувавши кошти на розрахунковий рахунок Компанії.

Нежитлове приміщення не введене в експлуатацію та не передано у власність Банку.

Позов заявлено також до МЖК і Фірми з посиланням на те, що незавершене будівництво включене до ліквідаційної маси Фірми у справі про банкрутство № 50/280 та до ліквідаційної маси (активів) МЖК у справі про банкрутство № 50/279.

За доводами відповідачів, Банк використав своє право на судовий захист стосовно взаємовідносин з Компанією у провадженні зі справи про банкрутство Компанії. Крім того, МЖК наголошував на тому, що між ним та Банком відсутні будь-які відносини, на підставі яких останній міг би звернутися з відповідною позовною вимогою.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.12.208 порушено провадження у справі № 23/297-б-44/163-б про банкрутство Компанії. Постановою названого суду від 07.06.2011 Компанія визнана банкрутом та щодо неї введено ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.05.2012 визнано кредиторські вимоги Банку на суму 1 127 941, 50 грн. та їх включено до реєстру вимог кредиторів Компанії; правовою підставою кредиторських вимог Банку є Договір.

У зв'язку з наведеним провадження в даній справі щодо Компанії підлягає припиненню на підставі пункту 2 частини першої статті 80 ГПК України.

Вимоги Банку до МЖК і Фірми задоволенню не підлягають, оскільки Банком не подано суду доказів на підтвердження наявності правовідносин між ним і названими підприємствами щодо об'єкту інвестування. Посилання Банку на включення його обома товариствами до реєстру інвесторів будівництва житлового будинку за згаданою адресою не знаходить документального підтвердження. Крім того, об'єктом інвестування Банку є нежитлове приміщення, тоді як зазначений ним реєстр стосується лише інвесторів у житлове будівництво.

Судом першої інстанції також відхилено заяву відповідачів про застосування позовної давності.

З висновками попередніх судових інстанцій, покладеними в основу оскаржуваних судових рішень, погодитися можна лише частково з урахуванням такого.

Судами неправильно застосовано до спірних правовідносин положення пункту 2 частини першої статті 80 ГПК України, згідно з якою господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Адже позов у даній справі подано не про стягнення коштів у сумі 1 127 941,50 грн., яка була предметом розгляду у справі про банкрутство Компанії, а про визнання права власності, тобто про інший предмет і з інших підстав, ніж у згаданій справі.

Водночас попередні судові інстанції помилково не застосували до спірних правовідносин приписи статті 331 Цивільного кодексу України, які підлягали такому застосуванню і згідно з якими:

- право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом;

- якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації;

- якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації;

- до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Як вбачається з обставин справи, встановлених названими судовими інстанціями і не заперечуваних скаржником, нежитлове приміщення, стосовно якого заявлено позовні вимоги, не введене в експлуатацію і відноситься до незавершеного будівництва. Тому з огляду на наведені положення статті 331 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно чи на його частину, стосовно якої заявлено позовні вимоги, може виникнути лише після завершення будівництва та прийняття нерухомого майна до експлуатації та державної реєстрації нерухомого майна.

Наведене жодним чином не заперечує майнових прав Банку, отриманих у результаті інвестицій на конкретно визначену площу в об'єкті, що будується, але й виключає можливість виникнення права власності на будь-яку певну частину такого об'єкта до завершення його будівництва, прийняття до експлуатації та державної реєстрації цього об'єкта (реєстрації саме об'єкта, а не майнових прав інвестора, які згідно із законом державної реєстрації не потребують).

Неправильним є висновок місцевого господарського суду про те, що "положеннями статті 79 Господарського процесуального кодексу України не передбачено такої підстави зупинення провадження у справі, як то отримання висновку експертів за наслідками проведення судової експертизи, призначеної у межах іншої справи, з огляду на те що у задоволенні зави (Банку) про зупинення провадження у справі слід відмовити". Пункт 1 частини другої зазначеної статті ГПК України не обмежує право господарського суду зупинити провадження у справі призначенням господарським судом судової експертизи тільки у тій справі, яка в даний момент розглядається цим судом; тобто експертиза, яка призначена в іншій справі, також може бути підставою для такого зупинення, якщо це викликається необхідністю. Проте в даному разі з урахуванням тих же положень Цивільного кодексу України результати судової експертизи в іншій справі (про банкрутство) не могли вплинути на розгляд господарським судом даної справи № 910/16373/14.

У зв'язку з викладеним у задоволенні позову в даній справі слід відмовити (стосовно усіх відповідачів). З огляду на зазначене неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права у розгляді даної справи згідно з частиною першою статті 11110 ГПК України прийняті по суті справи судові рішення підлягають відповідній зміні.

Наведене не виключає права власності Банку на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва нежитлового приміщення, що є предметом Договору.

Керуючись статтями 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 27.11.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 зі справи № 910/16373/14 змінити, замінивши перші два абзаци резолютивної частини зазначеного рішення одним абзацом такого змісту:

"У позові відмовити".

У зв'язку з цим абзаци третій - п'ятий цієї частини вважати відповідно абзацами другим - четвертим.

У решті згадані рішення і постанову залишити без змін.

2. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" залишити без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя В. Палій

Суддя В. Харченко