ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 р. Справа № 923/698/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Чернявського В.В. при секретарі Борхаленко О.А., за участю представників учасників процесу:

від позивача: Бочнюк К.Г.

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІКСПАК", м.Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю"ОптЦентр", м.Херсон

про стягнення 119149грн. 77коп.

Описова частина рішення.

Провадження у справі порушено за позовом про стягнення 81064,80грн. боргу, 7003,22грн. в якості процентів за товарний кредит, 14006,49грн. пені, 16129,80грн. на відшкодування втрат від інфляції, 945,46грн. в якості 3% річних.

Вимоги обґрунтовано твердженням про неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань у відносинах, врегульованих договором поставки № 15 від 15.05.2014р.

Відповідач не проявив свого відношення до позовних вимог.

В день судового засідання до суду надійшло письмове клопотання відповідача за підписом керівника про перенесення розгляду справи, мотивоване твердженням про неможливість явки представника в судове засідання у зв'язку з його перебуванням у відрядженні у м.Києві, недостатністю часу для підготовки до участі в розгляді справи. За цим клопотанням відповідач навів твердження про те, що копії позовної заяви та доданих до неї документів він від позивача не отримував.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Суд відхилив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

Суд не викликав представників сторін у судове засідання, не визнавав їх явку обов'язковою.

Відповідно до ст.77 ГПК України неявка представників сторін у судове засідання є підставою для відкладення розгляду справи, якщо з-за такої неявки неможливо розглянути певну справу.

Неявка представника відповідача в судове засідання 28.05.2015р. не унеможливлює розгляд справи № 923/698/15, відтак не є підставою для відкладення розгляду справи за ст.77 ГПК України.

У п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у випадку нез'явлення в судове засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин справи може відхилити доводи учасника судового процесу - юридичної особи щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (зокрема, з причин службового відрядження). При цьому господарський суд виходить з того, що учасник судового провадження не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно зі ст.28 ГПК України з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

З поштового повідомлення у справі слідує, що відповідач 14.05.2015р. отримав направлену судом копію ухвали від 12.05.2015р. про порушення справи та призначення її до розгляду на 28.05.2015р. об 11год. 00хв. Тому суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для підготовки до судового засідання у справі.

На а.с.6 знаходиться опис поштового вкладення щодо направлення позивачем відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів 05.05.2015р., що свідчить про належне виконання позивачем обов'язку за ст.56 ГПК України про надіслання відповідачу копій позовної заяви та доданих до неї документів. У зв'язку з цим, заявлене в день засідання 28.05.2015р. після отримання 14.05.2015р. копії ухвали суду про порушення справи твердження про неотримання відповідачем копій позовної заяви та доданих до неї документів виглядає непереконливо. Це твердження відповідачем не доводилось (доказів не вказано, не додано), як не доводились інші твердження у клопотанні. За змістом названого п.3.9.2 названої постанови Пленуму Вищого господарського суду України декларовані стороною підстави для відкладення розгляду справи мають доводитись цією стороною. Іх відповідачем не доведено.

С у д в с т а н о в и в:

15.05.2014р. між ТОВ "МІКСПАК" (постачальник, позивач) та ТОВ "ОптЦентр" (покупець, відповідач) укладено договір постачання № 115, за яким постачальник зобов'язувався передати у власність покупця товари, а покупець - прийняти і оплатити їх (копія договору - на а.с.11-15).

В редакції протоколу розбіжностей до договору (копія на а.с.16-18) п.7.3 договору містить норму, за якою покупець зобов'язаний оплачувати реалізований ним товар щотижня, проте максимальний термін сплати за отриманий товар становить не більше 90 календарних днів з моменту отримання відповідної партії товару.

Позовні вимоги у справі підлягають задоволенню частково у зв'язку з наступним.

Відповідно до накладних № М-050814/8/ від 06.08.2014р. на суму 6726,30грн., № М-050814/10/ від 06.08.2014р. на суму1213,50грн., № М-050814/11/ від 06.08.2014р. на суму 3599,40 грн., № М-050814/12/ від 06.08.2014р. на суму 1214,70 грн., № М-050814/13/ від 06.08.2014р. на суму 1213,50грн., № М-050814/14/ від 06.08.2014р., на суму 3902,10грн., № М-050814/4/ від 06.08.2014р. на суму 3600,30 грн., № М-050814/5/ від 06.08.2014р. на суму 1813,62 грн., № М-050814/6/ від 06.08.2014р. на суму 3953,94 грн., № М-050814/7/ від 06.08.2014р. на суму 5331грн., № М-050814/9/ від 06.08.2014р. на суму 6920,40 грн., № М-161014/5/ від 16.10.2014р. на суму 9576грн., № М-161014/6/ від 16.10.2014р. на суму 2287,80грн., № М-171014/5/ від 17.10.2014р. на суму 9841,86грн., № М-211014/6/ від 20.10.2014р. на суму 5798,10 грн., № М-211014/7/ від 20.10.2014р. на суму 15993грн., копії яких додані до позовної заяви покупець отримав у постачальника товари (губка кухонна, фольга алюм., мішки для сміття, рукав для запікання, папір пергам. т.і.) загальною вартістю 82985,52грн.

З цієї суми в якості боргу заявлено до стягнення 81064,80грн. Позивач стверджує про неотримання цих коштів від відповідача ні станом на час заявлення позову, ні станом на час судового засідання у справі.

За поштовим штемпелем на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду (а.с.57), позов заявлено 05.05.2015р.

До цієї дати сплив названий 90-денний строк платежу за кожною з перелічених накладних.

Відповідно до ст.526, 625 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином, зокрема, згідно з умовами договору та вимогами законодавства; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, має на вимогу кредитора сплатити борг разом з втратами від інфляції та трьома відсотками річних за весь період прострочки платежу, якщо інший розмір відсотків не передбачено договором або законом.

Судом не встановлено, щоб стосовно спірних відносин інший розмір відсотків, ніж названі 3% річних, був передбачений законом або договором.

Відповідач не надав доказів сплати заявленої до стягнення суми боргу.

Викладені встановлені судом обставини та наведені норми є підставами для задоволення вимог про стягнення 81064,80грн. боргу, 945,46грн. в якості 3% річних та 15109,63грн. на відшкодування втрат від інфляції.

Судом перевірено наведені позивачем розрахунки складових ціни позову вчиненням розрахунків у тому числі за допомогою комп'ютерної програми "Ліга: Закон". Наведений позивачем розрахунок відсотків річних (нарахування вчинено стосовно сум за накладними від 05.08.2014р. з 04.11.2014р. по 05.05.2015р., за накладними від 16.10.2014р. - з 15.01.2015р. по 05.05.2015р., за накладною від 17.10.2014р. - з 16.01.2015р. по 05.05.2015р., за накладними від 21.10.2014р. - з 20.01.2015р. по 05.05.2015р.) є вірним арифметично, відповідає вказаній статті 625 ЦК України.

Розрахунок втрат від інфляції позивачем вчинено за періоди прострочки по березень 2014р. щодо суми за кожною накладною окремо. В 13 перших строчках розрахунку (а.с.10) нарахування позивачем вчинено вірно арифметично та відповідно до ст.625 ЦК України. В трьох останніх строчках цього розрахунку зазначений позивачем результат не відповідає нормативному, а саме: втрати від інфляції у зв'язку з прострочкою з 16.01.2015р. по березень 2015р. оплати суми 9841,86грн. складають 1640,87грн., а не 1958,28грн., втрати від інфляції у зв'язку з прострочкою з 20.01.2015р. по березень 2015р. оплати суми 5798,10грн. складають 966,68грн., а не 1153,67грн., втрати від інфляції у зв'язку з прострочкою з 20.01.2015р. по березень 2015р. оплати суми 15993грн. складають 2666,42грн., а не 3182,19грн.

Таким чином, позивач нарахував зайві 1020,17грн. втрат від інфляції, і дійсна сума втрат від інфляції за позовною заявою на 1020,17грн. менша, ніж заявлена, - 15109,63грн., а не 16129,80грн. Вчинені судом розрахунки при перевірці наведених позивачем розрахунків також залучені до справи.

Відповідно до ст.230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, в т.ч. пеня, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання; у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За п.8.1 договору в редакції протоколу розбіжностей у випадку порушення строків оплати товару покупець зобов'язується виплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати товару.

Позивачем заявлено 14006,49грн. пені за ті ж періоди прострочки платежу, що й стосовно трьох відсотків річних.

При цьому позивач стосовно сум за накладними від 05.08.2014р. на 2 дні порушив 6-місячний строк нарахування пені за ч.6 ст.232 ГК України (цей строк сплив 03.05.2015р., нарахування вчинено по 05.05.2015р.).

Перевірка судом розрахунків пені, наведених позивачем, свідчить, що за більшістю розрахунків (крім одного) нарахування пені за зайві два дня не привело до результату, який би перевищував нормативний: позивач зазначав у наслідках розрахунків занижені, зменшені суми від нормативних по 05.05.2015р., відповідно, нормативні нарахування пені по 03.05.2015р. є меншими, ніж заявлені позивачем у всіх випадках, крім одного.

У шостій строчці розрахунку на а.с.8 позивач щодо накладної № М-050814/4/ від 05.08.2014р. нарахував 22,09грн. пені у зв'язку з прострочкою з 27.04.2015р. по 05.05.2015р. платежу в сумі 1679,58грн., нормативно пеня у зв'язку з прострочкою оплати з 27.04.2015р. по 03.05.2015р. 1679,58грн. складає 19,33грн. Відтак, вимога про 2,76грн. пені (22,09-19,33 =2,76) не підлягає задоволенню за ч.6 ст.232 ГК України.

Решта пені, а це 1400,73грн., підлягає стягненню на підставі п.8.1 договору, ст.230, 231 ГК України.

7003,22грн. в якості відсотків за користування товарним кредитом позивачем заявлено до стягнення з такою мотивацією: "товар відповідно до накладних поставлявся відповідачу на умовах товарного кредиту. Відповідно до ст.536 ЦК України та ч.6 ст.231 ГК України... розмір процентів за товарний кредит дорівнює обліковій ставці Національного банку України".

Вивченням судом тексту накладних, договору встановлено відсутність умов товарного кредиту за ними.

За статтею 536 ЦК України зазначено про відсотки за користування чужими коштами, а за ст.230 ГК України - про штрафні санкції. Ні те, ні інше (ні проценти за користування чужими коштами, ні штрафні санкції) за природою не є заявленими до стягнення процентами за товарний кредит.

Оскільки проценти за товарний кредит (саме їх ідентифіковано за назвою у предметі позовних вимог, а не штрафні санкції чи відсотки за користування чужими коштами) не передбачені договором, їх не може бути стягнуто з огляду на наведений зміст ст.526 ЦК України.

Згідно зі ст.49 ГПК України судові витрати у справі розподіляються між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

До судових витрат у справі відноситься судовий збір. Його сплатив до бюджету позивач за платіжними дорученнями № 1116 від 17.04.2015р. та № 1183 від 06.05.2015р.

Позовні вимоги задовольняються на 93,26%, відповідно, 93,26% судових витрат у справі покладається на відповідача, решта - на позивача.

Відповідач має відшкодувати позивачеві 93,26% витрат зі сплати судового збору, що дорівнює 2% від сум, що підлягають стягненню за позовною заявою (2% від 111123,62грн.).

Керуючись ст.82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ОптЦентр" (код ЄДР 37959889) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "МІКСПАК" (код ЄДР 32502186) борг в сумі 81064грн.80коп., пеню в сумі 14003грн. 73коп., 15109грн. 63коп. на відшкодування втрат у зв'язку з інфляцією, 945грн. 46коп. в якості 3% річних, 2222грн. 47коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Відмовити в решті вимог.

Повне рішення складено

02.06.2015р.

Суддя В.В. Чернявський