ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа № 907/651/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

Желік М.Б.

при секретарі Карпенко В.О.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Ужгород б/н від 01.04.2015 року

на рішення господарського суду Закарпатської області від 10.03.2015 року

у справі № 907/651/14

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Ужгород

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Ужгород

за участю третьої особи-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, м. Ужгород

за участю третьої особи-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород

про: визнання припиненим зобов'язання відповідача за договором № 23 та його права безкоштовного користування автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном на пл. Дружби Народів у м. Ужгороді (далі - спірне приміщення); про усунення перешкод у користуванні спірним приміщенням шляхом примусового звільнення від неправомірного перебування у ньому осіб та майна відповідача

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_5-представник на підставі довіреності б/н від 03.07.13 року;

від відповідача: Різак Н.М. - адвокат (ордер серії ЗР № 17043 від 18.05.2015 р. та договір про надання правової допомоги в господарській справі б/н від 18.05.2015 р.);

від третьої особи-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: не з'явився;

від третьої особи-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: не з'явився.

В судовому засіданні оголошену вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Закарпатської області від 10.03.2015 року у справі № 907/651/14 (головуючий суддя Ушак І.Г., судді Мокану В.В., Пригара Л.І. ) у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, за участю третьої особи-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Виконавчого комітету Ужгородської міської ради та за участю третьої особи-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, про визнання припиненим зобов'язання відповідача за договором № 23 та його права безкоштовного користування автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном на пл. Дружби Народів у м. Ужгороді (далі - спірне приміщення); про усунення перешкод у користуванні спірним приміщенням шляхом примусового звільнення від неправомірного перебування у ньому осіб та майна відповідача- відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Закарпатської області від 10.03.2015 року у справі № 907/651/14, позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 - подав апеляційну скаргу з підстав неповноти з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, у поданій апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що спірне приміщення споруджено ФОП ОСОБА_4 у порядку визначеному Положенням на підставі дозволу наданого рішеннями виконкому Ужгородської міської ради від 16.11.05 № 352, від 25.10.06 № 296; прийнято в експлуатацію та зареєстровано за міською радою з прийняттям рішення виконкому Ужгородської міської ради від 09.11.06; надано управлінням майном міста, правонаступником якого є Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, у безоплатне користування ФОП ОСОБА_4 за договором безкоштовного користування від 27.12.06 № 23 строком на 10 років.

18.06.14 р. виконавчий комітет Ужгородської міської ради прийняв рішення «Про зміни до рішень», за змістом якого, посилаючись на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.13 р. про розірвання шлюбу та розподіл спільного сумісного майна подружжя, яким залишено за позивачем по справі право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці в комплексі з торговим павільйоном вніс зміни до рішень виконкому Ужгородської міської ради від 16.11.05 № 352, від 25.10.06 № 296, якими ФОП ОСОБА_4 було надано дозвіл на облаштування автозупинки та прийнято її в експлуатацію, у яких замінив слова «Чорній-Прочухановій Олесі Ігорівні» на «Прочуханову Володимиру Віталійовичу» (п.1) та припинив дію договору № 23.

25.06.2014 р. Департамент міського господарства Ужгородської міської ради на підставі зазначених рішень виконавчого комітету Ужгородської міської ради №№ 352, 312, 200 уклав з позивачем договір № 65 безкоштовного користування спірним приміщенням на строк до 27.12.16. Це рішення виконкому № 200 визнано нечинним та скасовано рішенням господарського суду Закарпатської області від 15.08.2014 р. у справі № 907/640/14, яке набрало законної сили 16.10.2014 р.

Апелянт зазначає про те, що рішенням суду про поділ майна подружжя було, фактично, надано право користування (право здійснення підприємницької діяльності). Це рішення суду апелянт вважає правовою підставою для задоволення уточненої позовної вимоги. Оскаржуване ж рішення господарського суду вважає таким, що суперечить закону та ґрунтується на неповно встановлених обставинах справи.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 10.03.15 р. у справі №907/651/14, та задовольнити позов.

Довідкою про автоматичний розподіл справ між суддями від 09.04.2015 р. справу № 907/651/14 призначено судді-доповідачу ОСОБА_7 та іншим суддям, які входять до складу колегії , а саме суддям - Марку Р.І. та Желіку М.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 28.04.2015 р..

Ухвалами суду від 28.04.2015 року та від 19.05.15 року розгляд справи відкладався з підстав, викладених у них.

Представникам роз'яснено їх права та обов'язки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 26.05.15 року представник апелянта з'явився, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, з підстав наведених у ній. Також надав усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Треті особи 1,2, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судове засідання повторно не з'явились, проте на адресу суду подали спільне клопотання (вх. № 01-04/3322/15 від 26.058.15 року) про розгляд даної справи без участі представників третіх осіб, у зв'язку із зайнятістю останніх у інших судових засіданнях.

Враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників апелянта та відповідача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції, спірним приміщенням являється автобусна зупинка в комплексі з торговим павільйоном на пл. Дружби Народів у м. Ужгороді, є власністю міської ради, повноваження власника щодо якого здійснює Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, правонаступник управління майном міста Ужгородської міської ради. Спірне приміщення споруджено відповідно до Положення про порядок будівництва та використання міських автозупинок-комплексів, затвердженого рішенням Ужгородської міської ради від 28.02.06 № 894.

Цим Положенням визначено, що автозупинка-комплекс - це мала архітектурна форма, під дахом якої розміщений торгово-побутовий павільйон (кіоск), площею до 30 кв. м та майданчик для очікування пасажирського транспорту; користувач - фізична або юридична особа, яка фінансує будівництво автозупинок-комплексів та використовує його для здійснення підприємницької діяльності.

Умовами Положення встановлено, зокрема, що дозвіл на право будівництва надається рішенням виконкому; підставою для будівництва є проект погоджений головним архітектором та дозвіл інспекції ДАБК; умовами будівництва є, в т.ч.: здійснення будівництва за рахунок коштів інвестора, прийняття автозупинки-комплексу в експлуатацію державною приймальною комісією, реєстрація за міською радою відповідно до рішення виконкому про прийняття автозупинки-комплексу в експлуатацію; права користувача автозупинки-комплексу передбачають: компенсацію витрат на будівництво шляхом безкоштовного користування таким строком на 10 років на підставі відповідної угоди; право на передачу права користування новому користувачу; пріоритетне право на укладення договору оренди на умовах визначених рішенням міської ради після спливу строку безкоштовного користування; на компенсацію витрат на спорудження або одержання у користування рівноцінного об'єкту при необхідності демонтажу або переміщення автозупинки.

За взаємною згодою власник та користувач можуть вносити зміни та доповнення у договір безкоштовного користування приміщенням, підставою дострокового розірвання договору є невиконання користувачем обов'язків визначених Положенням.

Як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, вищезазначене приміщення було споруджене відповідачем на підставі дозволу наданого ФОП ОСОБА_4 рішеннями виконкому Ужгородської міської ради від 16.11.05 № 352, та від 25.10.06 № 296; прийнято в експлуатацію та зареєстровано за міською радою з прийняттям рішення виконкому Ужгородської міської ради від 09.11.2006 року; надано управлінням майном міста, правонаступником якого є Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, у безоплатне користування ФОП ОСОБА_4 за договором безкоштовного користування від 27.12.06 № 23 строком на 10 років.

Умовами договору № 23 визначено, що договір припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, смерті фізичної особи-користувача, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, які є родичами цієї особи від виконання договору. Договір може бути розірваний за згодою сторін або за рішенням суду у порядку встановленому законом.

16.09.2013 р. рішенням Ужгородського міськрайонного суду вирішено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвати. Також вирішено розподілити спільне сумісне майно подружжя визнавши за ОСОБА_3 право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці за адресою м. Ужгород, пл. Дружби Народів. 28.11.2013 р. апеляційним судом Закарпатської області у задоволенні апеляційної скарги поданої ОСОБА_4 відмовлено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін. 02.02.2014 р. колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалено касаційну скаргу подану ОСОБА_4 відхилити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. Суди, ухвалюючи рішення, в частині визнання права на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці за адресою м. Ужгород, пл. Дружби Народів, виходили з того, що квітковий бізнес було започатковано подружжям Прочухановими за рахунок спільних зусиль. У подружжя квіткові магазини, що на автобусній зупинці за адресою м. Ужгород, пл. Дружби Народів та на зупинці «Водоканал», за адресою, м. Ужгород, вул. Собранецька, в яких здійснює свою підприємницьку діяльність ОСОБА_4, слід визнати об'єктами спільної сумісної власності подружжя. Також, судами враховано те, що вказане нерухоме майно, не є власністю сторін по справі, а перебуває лише у їх користуванні, що стверджується дослідженими в ході розгляду справи доказами, оскільки власником зазначених комплексів є Ужгородська міська рада, то суд не порушуючи права останньої, вважає, що між сторонами підлягає поділу лише право на здійснення підприємницької діяльності у вказаних магазинах, за умови отримання в Ужгородській міській раді всіх необхідних для цього документів.

18.06.2014 року виконавчий комітет Ужгородської міської ради прийняв рішення "Про зміни до рішень", за змістом якого, посилаючись на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2013 року про розірвання шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та розподіл спільного сумісного майна подружжя, яким залишено за ОСОБА_3 право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці в комплексі з торговим павільйоном на пл. Дружби Народів у м. Ужгороді, вніс зміни до рішень виконкому Ужгородської міської ради від 16.11.05 № 352, від 25.10.06 № 296, якими ФОП ОСОБА_4 було надано дозвіл на облаштування автозупинки та прийнято її в експлуатацію, у яких замінив слова "Чорній-Прочухановій Олесі Ігорівні" на "Прочуханову Володимиру Віталійовичу" (п.1) та припинив дію договору № 23.

25.06.2014 року Департамент міського господарства Ужгородської міської ради на підставі зазначених рішень виконавчого комітету Ужгородської міської ради №№ 352, 312, 200 уклав з позивачем договір № 65 безкоштовного користування спірним приміщенням на строк до 27.12.2016 року.

Зазначене рішення виконкому № 200 визнано нечинним та скасовано рішенням господарського суду Закарпатської області від 15.08.14 у справі № 907/640/14, яке набрало законної сили 16.10.2014. Договір № 65, хоча і укладений на підставі скасованого рішення, однак формально є чинним.

Матеріалами справи, підтверджується, що на час розгляду справи спірним приміщенням користується відповідач. При вирішенні спору суд першої інстанції помилково визначив характер спірних відносин, які виникли не щодо права користування нерухомим майном, а стосовно здійснення сторонами підприємницької діяльності за адресою його розташування .

Водночас, суд першої інстанції підставно визначив, що договір №23, укладений із відповідачем, на час розгляду справи є чинним, зміни до нього не внесені. Чинним залишився і договір №65, укладений із позивачем.

Скаржник посилається на те, що внаслідок поділу майна подружжя, засноване на договорі №23 зобов'язання відповідача підлягає припиненню. Однак, правова підстава такого зобов'язання - договір - не оскаржений, недійсним чи розірваним не визнавався. Передбачені договором та законом підстави для його припинення відсутні. Відтак, не відпала правова підстава використання приміщення відповідачем.

Не оскаржувався та не визнавався недійсним і договір №65, укладений із позивачем. Однак, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2013 року право позивача на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці в комплексі з торговим павільйоном на пл. Дружби Народів у м. Ужгороді, обумовлено належним оформленням необхідних документів Ужгородською міською радою. Такі документи позивачем не оформлені, у зв'язку із чим суд першої інстанції завчасно констатував, що позивач не набув права користування спірним приміщенням.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Передбачені у гл. 50 ЦК України підстави для припинення зобов'язання відповідача відсутні. Позовна вимога про звільнення приміщення є похідною від вимоги про припинення зобов'язання відповідача. З врахуванням наведеного, колегія суддів констатує, що позивачем був помилково обраний спосіб захисту. Допущені судом першої інстанції помилки не вплинули на правильне по суті рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Відповідач додаткових доказів не подав і суду апеляційної інстанції, не обґрунтовував неможливості подання таких доказів суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, рішення господарського суду Закарпатської області від 10.03.2015 року у справі № 907/651/14 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Ужгород б/н від 01.04.2015 року - залишити без задоволення, а рішення господарського суду Закарпатської області від 10.03.2015 р. у справі № 907/651/14 - без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скерувати до господарського суду Закарпатської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 29.05.2015 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.