ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2015 р. Справа № 911/1319/15

За позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України,

Державного публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес-Крим"

про стягнення 330 103,61грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від прокурора - Секретар В.В. (службове посвідчення № 029901 від 21.10.2014);

від позивача 1 - Юрченко Ю.Є. (довіреність № 7.1-25/7818 від 05.01.2015);

від позивача 2 - Черняк А.А (довіреність №14/20-167-14 від 03.07.2014);

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: заступник Генерального прокурора України (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (далі - Національна акціонерна компанія "Украгролізинг") звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес-Крим" (далі - ТОВ "Велес-Крим") про стягнення 330 103,61грн, у тому числі:

- 290 016,90грн - основна заборгованість з оплати лізингових платежів;

- 20 680,68грн - пеня за період з 28.05.2014 по 18.12.2014;

- 16 690,68грн - втрати від інфляції за період з червня по листопад 2014 року;

- 2 715,35грн - проценти за період з 28.05.2014 по 18.12.2014.

В обґрунтування заявлених вимог, прокурор посилається на порушення відповідачем зобов'язань за договорами фінансового лізингу №1-09-675стб/1010 від 18.11.2009 в частині оплати лізингових платежів у встановлений договором строк.

Наявність підстав для представництва інтересів держави мотивовано прокурором ст.121 Конституції України, ст.361 Закону України "Про прокуратуру" (а.с. 3-10).

Позивач у справі - Кабінет Міністрів України письмових пояснень по суті заявлених вимог не надав.

Позивач у справі - Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" у поясненні вважає заявлені прокурором вимоги обґрунтованими та просить їх задовольнити (а.с.72-73)

Відповідач у справі - ТОВ "Велес - Крим" відзиву по суті заявлених вимог не надало.

Розгляд справи здійснювався без повноважного представника позивача, за відсутності його відзиву, за наявними у справі документами відповідно до ст. 75 ГПК України з наступних підстав:

- копії ухвал господарського суду Київської області від 01.04.2015 про порушення провадження у даній справі та від 28.04.2015 про відкладення розгляду справи направлені за адресою, вказаною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 02.04.2015 (а.с.63-63), що підтверджується накладною №6744-00664 (а.с.89);

- ухвала про порушення провадження у даній справі внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень, а інформація про розгляд справи опублікована на офіційному веб-порталі господарського суду Київської області в мережі Інтернет;

- клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило;

- матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора, позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

18.11.2009 між Національною акціонерною компанією "Украгролізинг" (далі - лізингодавець), найменування якого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №951 від 31.08.2011 змінено на Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг", та ТОВ "Велес - Крим" (далі - лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №1-09-675СТБ/1010 (далі - договір, а.с.15-21).

За умовами відповідного договору, лізингодавець передає лізингоодержувачу у користування на визначений договором строк предмет лізингу, який набувається ним у власність у постачальника, самостійно обраного лізингоодержувачем, та визначений у додатку до договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу», що є специфікацією предмета лізингу, а останній - сплачує за це лізингові платежі на умовах договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.2 договору строк лізингу відраховується з дати підписання акту приймання-передачі між сторонами (далі - акт).

Згідно з п. 2.3 договору постачальник, перелік, кількість, ціна, вартість, строк лізингу, строк передачі і адреси місця передачі предмета лізингу встановлюється додатками до договору "Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу".

Пунктом 3.4.3 договору передбачено, що відповідач зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати лізингові платежі відповідно до умов договору.

Так, згідно з п. 4.1 договору з моменту підписання акту лізингоодержувач за користування предметом лізингу сплачує позивачу лізингові платежі, що включають: відшкодування вартості предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від суми невідшкодованої попереднім платежем вартості предмета лізингу; винагороду у розмірі семи відсотків річних від залишкової невідшкодованої вартості предмета лізингу.

Черговість сплати лізингових платежів кратна трьом місяцям, як визначено відповідним пунктом договору; термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання акту; перший лізинговий платіж сплачується через три місяці з дати підписання акту, подальші - через кожні три місяці.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що розмір лізингових платежів, їх складових частин встановлюється додатком до договору "графік сплати лізингових платежів".

Як визначено п.4.3 договору, після укладення договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю попередній платіж в частині відшкодування вартості предмета лізингу у розмірі 10% його вартості, на який не нараховується лізинговий платіж у частині винагороди лізингодавцю; комісію за організацію поставки техніки у розмірі 7% невідшкодованої вартості.

В силу п. 3.5 договору відповідач не має права в односторонньому порядку на зменшення сум чи затримку сплати лізингових платежів внаслідок будь-яких обставин, у тому числі форс-мажорних.

Відповідно до п. 5.2 договору предмет лізингу протягом всього строку дії договору є власністю лізингодавцю.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що договір набуває чинності від дати надходження платежів, визначених та сплачених згідно п. 4.3 договору, і діє до закінчення строку лізингу, зазначеного в додатку до договору "Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу", але не довше 10 років.

Додатком №1 до договору сторонами:

- погоджено передачу у лізинг терміном на 7 років предмету лізингу - обладнання для утримання свиней при дорощуванні СТО «Дорощування» (4950х517,10) вартістю 2 559 645,00грн разом з ПДВ;

- попередній лізинговий платіж у частині відшкодування вартості предмету лізингу, що у подальшому передається у лізинг, встановлений у розмірі 10% його вартості та складає 255 964,50грн разом з ПДВ;

- комісія за організацію поставки техніки у розмірі 7% від невідшкодованої вартості предмету лізингу узгоджена у розмірі 134 381,36грн (а.с.22).

Додатком №2 погоджено графік сплати лізингових платежів за передачу у лізинг об'єкту, визначеного у додатку №1 (а.с.23).

10.10.2011 сторонами укладено додатковий договір до договору фінансового лізингу №1-09-675СТБ/1010, яким змінено реквізити сторін договору (а.с.26).

Як встановлено під час розгляду справи, 27.11.2009 на виконання умов договору за актом № 2 приймання передачі сільськогосподарської техніки позивач 2 передав, а відповідач прийняв предмет лізингу - обладнання для утримання свиней при дорощуванні СТО «Дорощування» (4950*517,10) вартістю 2 559 645,00грн (а.с.27).

Як стверджує прокурор та позивачі, відповідач, у порушення умов договору, зобов'язання по сплаті лізингових платежів за відповідним договором, не виконав, допустивши заборгованість у розмірі 290 016,90грн, а саме не сплатив:

- 27.05.2014 платіж у розмірі 98 112,10грн (платіж 18 згідно графіку);

- 27.08.2014 платіж у розмірі 96 672,30грн (платіж №19 згідно графіку);

- 27.11.2014 платіж у розмірі 95 232,50грн (платіж №20 згідно графіку).

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем зобов'язань за договором в частині сплати лізингових платежів, строк оплати яких настав, а також застосування до нього відповідальності, встановленої чинним законодавством та умовами договору за порушення відповідних зобов'язань.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, оскільки відповідачем не надано доказів сплати лізингових платежів у загальному розмірі 290 016,90грн (№№ 18-20), про які заявлено у позові, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога прокурора про стягнення з відповідача на користь позивача 290 016,90грн підлягає задоволенню.

Крім того, є обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача 2715,35грн процентів за загальний період з 28.05.2014 по 18.12.2014 та 16690,68грн втрат від інфляції за загальний період з червня 2014 року по листопад 2014 року.

Так, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком суду розмір втрат від інфляції за заявлені періоди становить 16768,74грн, проте враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню 16 690,68грн втрат від інфляції.

Розмір процентів за вищевказаний період, з урахуванням розміру заборгованості та строків сплати кожного з лізингових платежів, розрахований правильно, у зв'язку з чим вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також прокурором заявлено вимогу про стягнення 20680,68грн пені, а саме:

- за період з 28.05.2014 по 18.12.2014 на борг у розмірі 98 112,10грн - 11378,31грн;

- за період з 28.08.2014 по 18.12.2014 на борг у розмірі 96 672,30грн - 7768,21грн;

- за період з 28.11.2014 по 18.12.2014 на борг у розмірі 95 232,50грн - 1534,16грн.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 цієї норми, сплата неустойки.

В силу п. 7.1 договору, за порушення строків сплати лізингових платежів лізингоодержувач за кожний календарний день прострочення від несплаченої суми сплачує лізингодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Розмір пені визначений сторонами у договорі з урахуванням обмеження її розміру, встановленого ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»; пеня нарахована у межах строку, встановленого ч.6 ст.232 ГК України.

Оскільки загальний розмір пені визначений з урахуванням розміру заборгованості, періоду прострочення та визначеного договором розміру пені правильно, заявлені у відповідній частині вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України з відповідача в доход бюджету підлягає стягнення 6602,07грн судового збору.

Крім того, в силу ст.44, ч.5 ст.49 ГПК України, з відповідача на користь позивача - Національної акціонерної компанії «Украгролізинг» підлягає стягненню 165грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з виконанням вимог суду в частині направлення відповідачу копій судових актів, що підтверджується платіжним доручення №2617 від 25.05.2015 (а.с.94).

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес-Крим" на користь

Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» 290 016,90грн основного боргу, 2715,35грн процентів, 16690,68грн втрат від інфляції, 20 680,68грн пені.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес-Крим" в доход державного бюджету України 6602,07грн судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Крим» на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» 165грн судових витрат.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 04.06.2015

Суддя Ейвазова А.Р.