ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" травня 2015 р.Справа № 916/1719/15

За позовом: Державного підприємства "Дослідно-проектний центр кораблебудування";

до відповідача: Публічного акціонерного товариства ""Імексбанк";

про зобов'язання виконати умови договору

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: Васильків С.Б. - довіреність від 25.02.2015 року;

Смірнова Н.В. - довіреність № 06/623 від 14.07.2014 року;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство "Дослідно-проектний центр кораблебудування" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Імексбанк", в якій просить зобов'язати відповідача перерахувати на поточний рахунок позивача, відкритий в АТ «Укрексімбанк» грошову суму у розмірі 2 251 088,61 доларів США згідно платіжного доручення № 1 від 16.01.2015 року та грошову суму у розмірі 5 700 євро згідно платіжного доручення № 1 від 16.01.2015 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору банківського рахунку № 176 від 27.12.2013 року щодо перерахування вищевказаних грошових коштів згідно платіжних доручень №1 від 16.01.2015 року, які були залишені останнім без виконання у зв'язку з відсутністю грошових коштів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.04.2015р. було порушено провадження у справі №916/1719/15 із призначенням її до розгляду в судовому засіданні 27.05.2015 року.

13.05.2015 року до канцелярії суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву (а.с.35-39), в обґрунтування яких останній, з огляду на введення у ПАТ "Імексбанк" тимчасової адміністрації, вважає, що позивач відповідно до норм діючого законодавства щодо майнового зобов'язання з перерахування грошових коштів є кредитором банку.

Відтак, з урахуванням встановленої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» заборони на задоволення вимог кредиторів банку щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно в межах процедури ліквідації, у задоволенні позову просить відмовити.

У засіданні суду під час розгляду справи по суті представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач - Публічне акціонерне товариство "Імексбанк" про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, шляхом надсилання судової ухвали про порушення провадження у справі від 27.04.2015 року на його юридичну адресу, що зазначена у спеціальному витязі з ЄДР (а.с.31-32), що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.34), у судове засідання не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вищевказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, приймаючи до уваги, що, розглядаючи справу, суд повинен дослідити усі правовідносини, що виникли між сторонами, та надати їм відповідну правову оцінку, суд вказує наступне.

Відповідно п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ч. 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України „Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Як свідчать матеріали справи, 27.12.2013 року між Державним підприємством "Дослідно-проектний центр кораблебудування" (Клієнт) та Публічним акціонерним товариством "Імексбанк" (Банк) було укладено договір банківського рахунку (у іноземній валюті) № 176 (а.с.10-16), згідно п. 1.1 якого банк відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунку у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 року (зі змінами та доповненнями), відкриває Клієнту поточний рахунок (рахунки) у доларах США, євро № 8001 та зобов'язується за умови дотримання вимог чинного законодавства, приймати і зараховувати на відкритий рахунок грошові кошти у відповідності виду валюти, що надходять Клієнту, виконувати розпорядження Клієнта щодо перерахування і видачі відповідних сум з рахунку, що надійшли до банку до 10:30 операційного часу та проведення інших операцій за рахунком у межах, встановлених операційним часом банку, а саме: понеділок-четвер з 09:00 до 13:00 та з 14:00 до 16:00, п'ятниця та передсвяткові дні з 09:00 до 13:00 та з 14:00 до 15:00.

Відповідно до п. 2.3.5 договору, Банк зобов'язується приймати та виконувати протягом операційного часу розрахункові документи Клієнта, які надані до банку до 10:30. У разі надання документів після 10:30 операційного часу, приймати розрахункові документи та виконувати доручення Клієнта згідно умов п. 2.1.16 договору, відповідно до якого Банк має право приймати розрахункові документи та виконувати доручення Клієнта не пізніше наступного операційного дня, якщо документ надійшов до банку після 10:30 операційного часу.

Згідно п. 8.1 договору, договір укладений на невизначений строк, набуває чинності з дня його підписання.

Таким чином, укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є договором банківського рахунку.

Статтею 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Разом з тим, згідно п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.01.2015 року позивачем для виконання було надано відповідачу два платіжні доручення за № 1 на перерахування коштів на інший поточний рахунок в розмірі 2 251 088,16 доларів США та 5 700 євро (а.с.25-26).

Вказані документи були отримані відповідачем в той же день, 16.01.2015 року, що підтверджується наявним на документах відтиском штампу відділення № 429 відділу АТ «Імексбанк» у м. Миколаєві та підписом особи банку

16.01.2015 року відповідач надав позивачу повідомлення № 8 та № 9 про неможливість здійснити переказ коштів згідно вищевказаних платіжних доручень, з огляду на недостатність коштів на кореспондентському рахунку позивача (а.с.27-28).

При цьому, відповідач не заперечує щодо наявності зобов'язань та виконання останніх в порядку та розмірах встановлених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

На підставі вищевказаних правових норм, а також положення договору, суд доходить висновку про виникнення у відповідача зобов'язання виконати платіжні доручення №1 та №1 від16.01.2015 року, та перерахувати кошти, що не було виконано останнім.

Разом з тим, вирішуючи питання про перерахування вищевказаних сум на підставі судового рішення, суд виходить з наступного.

За приписами частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування.

Як вбачається з відомостей, які є загальнодоступними та містяться на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до постанови Правління НБУ від 21 травня 2015 р. № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІМЕКСБАНК», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) від 27 травня 2015 року прийнято рішення № 105 «Про початок процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северина Юрія Петровича строком на 1 рік з 27 травня 2015 р. до 26 травня 2016 р. включно.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин 5, 6 статті 77 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Як зазначено вище, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 105 від 27.05.2015, з 27 травня 2015 року розпочато ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК».

Статтею 1 Закону Україну "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Частинами 1, 5 статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Частиною 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" закріплено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

Відповідно до пункту 1 частини 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 статті 36 статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладником є фізична особа(крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статі 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; складає реєстр вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно - правовими актами Фонду.

Частиною 6 вказаної статті уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів передбачено ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема ч. 1 передбачено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що станом на день прийняття рішення - 27.05.2015 року у відповідача відкликано банківську ліцензію, без якої останній не має право здійснювати банківську діяльність, в тому числі і здійснювати розрахункове-касове обслуговування клієнтів з переказу коштів на рахунки клієнтів, які відкриті в інших банківських установах, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Дослідно-проектний центр кораблебудування", судові витрати, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 02 червня 2015 р.

Суддя Ю.М. Щавинська