РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015Справа №910/9938/15

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», м.Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», м.Київ,

про стягнення 9543,63 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування», м.Київ звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 9543,63 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на виплату Вуйко Володимиру Олексійовичу страхового відшкодування на підставі договору №204681Га/12к/пр від 24.12.2012р. добровільного страхування наземного транспорту, внаслідок чого до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» перейшло право вимоги до відповідача.

У судовому засіданні 03.06.2015р. позивач не з'явився, представника не направив, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, під час слухання справи у вказаному засіданні суду не скористався. Проте, наведений учасник судового процесу був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, з огляду на таке.

За приписами п.3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (п.4 ч.2 ст.81-1 Господарського процесуального кодексу України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони про час і місце наступного судового засідання.

Отже, враховуючи, що присутність представника позивача у минулому судовому засіданні підтверджується протоколом від 13.05.2015р. судового засідання, суд дійшов висновку, що заявник був обізнаний про час та місце наступного слухання справи.

Відповідач відзиву на позов не надав, правової позиції по суті спору не висловив, у судове засідання 03.06.2015р. не з'явився, представника не направив, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористався.

Проте, за висновками суду, Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» було належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

За приписами ст.65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: 03057, м.Київ, Шевченківський район, вул.Дегтярівська, буд.33-Б, 2 під'їзд.

На вказану адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано, в тому числі, ухвалу від 13.05.2015р. з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Про отримання відповідачем наведеної судової кореспонденції свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення №.3480.

За таких обставин, приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

Наразі, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду м.Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у відповідача можливості дізнатись про слухання справи за його участю.

З приводу неявки сторін в судове засідання 03.06.2015р. господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Наразі, господарським судом прийнято до уваги, що з 27.04.2015р. (дата отримання ухвали про порушення провадження відповідно до поштового повідомлення №771) у відповідача було більш ніж достатньо часу для висловлення своєї правової позиції по суті спору.

При цьому, представник позивача був присутній у попередньому судовому засіданні, надавав пояснення та приймав участь в обговоренні обставин справи і дослідженні доказів.

Судом також враховано, що ухвалою від 13.05.2015р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась, позивачем та відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи не заявлялись.

За висновками суду, незважаючи на те, що сторони не з'явились у судове засідання 03.06.2015р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені до матеріалів справи документи, господарський суд встановив:

Згідно із ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як свідчать матеріали справи, 24.12.2012р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик) та Вуйко Володимиром Олексійовичем (страхувальник) було укладено договір №204681Га/12к/пр добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого відповідно до п.4 є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом з наступними характеристиками:

марка/модель: Kia Cerato,

реєстраційний номер: СА 8852 АХ,

номер шасі: Y6LFE22328L012309,

рік випуску: 2008р.

За змістом п.9.2 договору №204681Га/12к/пр від 24.12.2012р. страховим випадком є збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У пункті 10.2 договору №204681Га/12к/пр від 24.12.2012р. встановлено франшизу в розмірі 505 грн. у разі настання означеного вище страхового випадку.

Договір діє з 25.12.2012р. по 24.12.2013р. (п.п.18.1, 18.2 договору №204681Га/12к/пр від 24.12.2012р.).

За умовами вказаного договору страхування вигодонабувачем є Вуйко Володимир Олексійович.

Територією страхування є Україна, країни СНД та Європи, Грузія (п.19 договору №204681Га/12к/пр від 24.12.2012р.).

Виходячи зі змісту довідки №9212912 про дорожньо-транспортну пригоду та постанови від 16.04.2014р. Святошинського районного суду по справі №3/759/1971/14, 10.06.2013р. о 18 год. 07 хвил. у Святошинському районі м.Києва по вул.Сосніних/Кольцова відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів 1. Kia Cerato, державний номер СА 8852 АХ, що належав Вуйко Володимиру Олексійовичу, який і здійснював керування автомобілем, 2. Мерседес, державний номер АА 7114 АХ, керування яким здійснював Залевський В'ячеслав Васильович.

Частиною 2 ст.1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 вказаного нормативно-правового акту встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За умовами п.14.1 договору №204681Га/12к/пр від 24.12.2012р. розмір страхового відшкодування визначається на базі станції технічного обслуговування за вибором страховика.

Як свідчать матеріали справи, 13.06.2013р. Вуйко Володимир Олексійович звернувся до : Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. У наведеній заяві страхувальник просив здійснити виплату страхового відшкодування на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ-Авто».

Як вбачається з довідки Управління Державтоінспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в м.Києві, внаслідок дорожньо-трарспортної пригоди, яка сталась 10.06.2013р., автомобілю Kia Cerato, державний номер СА 8852 АХ було завдано такі пошкодження: заднє ліве крило, задні ліві двері, задній бампер та кришка багажника.

13.06.2013р. представниками Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» було проведено огляд транспортного засобу Kia Cerato, державний номер СА 8852 АХ та підтверджено наявність означених вище пошкоджень. За результатами проведення огляду складено акт б/н від 13.06.2013р. огляду транспортного засобу дефектна відомість.

18.06.2013р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Світ-Авто» (станція технічного обслуговування) було виставлено рахунок №СА-000145135 від 18.06.2013р., відповідно до змісту якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Kia Cerato, державний номер СА 8852 АХ становила 10 048,63 грн.

17.07.2013р. представниками Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та складено страховий акт №1.001.13.07612/VESKO24750, відповідно до якого страховиком прийнято рішення про виплату Вуйко Володимиру Олексійовичу страхового відшкодування в сумі 9543,63 грн. (з урахуванням франшизи) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ-Авто», що відповідає змісту заяви страхувальника.

З наявного в матеріалах справи платіжного доручення №45764 від 18.07.2013р. вбачається, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» було виплачено страхове відшкодування страхувальнику шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ-Авто». Вказане платіжне доручення скріплене печаткою банку про проведення фінансової операції.

За таких обставин, господарським судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» було належним чином виконано свій обов'язок з виплати страхового відшкодування за договором №204681Га/12к/пр від 24.12.2012р. страхування.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За цими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги.

Таким чином, на підставі наведених норм цивільного законодавства та встановлених судом обставин, господарський суд дійшов висновку, що у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» виникло право вимагати суму страхового відшкодування в особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови від 16.04.2014р. Святошинського районного суду по справі №3/759/1971/14, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 10.06.2013р. о 18 год. 07 хвил. у Святошинському районі м.Києва по вул.Сосніних/Кольцова за участю транспортних засобів 1. Kia Cerato, державний номер СА 8852 АХ та 2. Мерседес, державний номер АА 7114 АХ, визнано Залевського В'ячеслава Васильовича, проте, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення провадження по справі закрите.

Доказів оскарження та скасування у передбаченому чинним законодавством України порядку наведеного судового акту матеріали справи не містять.

Наразі, господарський суд зазначає, що у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Аналогічну правову позицію наведено у Постанові №4 від 11.03.2013р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, суд ухвалою від 20.04.2015р. звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з проханням надати господарському суду міста Києва матеріали справи щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 10.06.2013р. о 18:10 на перехресті вул.Сім'ї Сосніних - бул.Кольцова в м.Києві за участю транспортного засобу марки Mercedes-Benz, державний номер АА 7114 АХ під керуванням Залевського В.В. та транспортного засобу марки Kia Cerato, державний номер СА 8852 АХ., керування яким здійснював Вуйко В.О.

З представлених на прохання суду Святошинським районним судом міста Києва матеріалів справи №3/759/1971/14, а саме пояснень б/н від 01.04.2014р., вбачається, що Залевський В'ячеслав Васильович свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 10.06.2013р. визнав.

За таких обставин, оцінюючи всі наявні в матеріалах справи документи у їх сукупності, господарський суд дійшов висновку, що вина Залевського В'ячеслава Васильовича підтверджується належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами.

Наразі, у матеріалах справи №3/759/1971/14, що були представлені Святошинським районним судом міста Києва, наявний поліс №АС2868388, відповідно до якого цивільно-правову відповідальність власника/водія автомобіля Мерседес, державний номер АА 7114 АХ на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди було застраховано Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон».

Наведеним полісом встановлено нульовий розмір франшизи та ліміт відповідальності страховика по майну в сумі 50 000 грн. (п.п.4, 5 полісу №АС2868388).

Враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявний в матеріалах справи поліс №АС2868388 є належним доказом страхування цивільно-правової відповідальності власника/водія автомобіля Мерседес, державний номер АА 7114 АХ на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 10.06.2013р. саме відповідачем.

Таким чином, за висновками суду, звернення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» є обґрунтованим.

Як свідчать матеріали справи, 07.05.2015р. позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» з заявою №1755/2 від 07.05.2015р. про виплату страхового відшкодування. Факт отримання відповідачем наведеної претензії підтверджується поштовим повідомленням №365.

Проте, за твердженнями представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», вимогу позивача задоволено не було, страхове відшкодування в сумі 9543,63 грн. не виплачено.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, судом ухвалами від 20.04.2015р. та від 13.05.2015р. було зобов'язано відповідача надати докази (у разі наявності) щодо виплати заявнику страхового відшкодування в сумі 9543,63 грн. за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 10.06.2013р.

Однак, як зазначалось, відповідачем вимог суду виконано не було, свою правову позицію по суті спору не висловлено.

При цьому, судом враховано, що з 27.04.2015р. (дата отримання відповідачем ухвали про порушення провадження) було більш ніж достатньо часу для надання витребуваних судом доказів та висловлення своєї правової позиції по суті спору.

При цьому, суд зазначає, що відповідно п.2.3 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч.1 ст.38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене вище, з огляду на те, що позов повністю доведений заявником та обґрунтований наявними в матеріалах справи документами, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення страхового відшкодування в сумі 9543,63 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», м.Київ до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 9543,63 грн.

Стягнути Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (03057, м.Київ, Шевченківський район, вул.Дегтярівська, буд.33-Б, 2 під'їзд, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м.Київ, Подільський район, вул.Іллінська, буд.8, ) страхове відшкодування в сумі 9543,63 грн. та судовий збір в розмірі 1827 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 03.06.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 04.06.2015р.

Суддя М.О. Любченко