ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. Справа № 5021/756/12

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Камишева Л.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача - Дикий Я.П., за довіреністю № 285 від 14 квітня 2015 року;

відповідача - Залозний С.В., за довіреністю № 15-10051 від 31 грудня 2014 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. 2299 С/1-6) на рішення господарського суду Сумської області від 04 березня 2015 року у справі № 5021/756/12

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний

Банк", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром", м. Суми

про стягнення 63 139 238 грн. 50 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Сумської області від 01.08.2012 у справі № 5021/756/12 (суддя Коваленко О.В.) позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 14 247 100,96 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 295 587,14 грн. інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту, 609 062,60 грн. інфляційних збитків за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 2 787 664,39 грн. 3% річних. В стягненні пені в сумі 4 388 284,80 грн. відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.09.2012 (судді Бородіна Л.І. - головуючий, Здоровко Л.М., Лакіза В.В.), рішення від 01.08.2012 р. скасовано частково. Пункт 4 резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції "Стягнути з ПАТ "Сумихімпром", вул. Харківська, 12, м. Суми на користь ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", вул. Зоологічна, буд. 5, м. Київ 14 245 555,96 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1295587,14 грн. інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту, 609062,60 грн. інфляційних збитків за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 2787664,39 грн. 3% річних. Доповнено резолютивну частину рішення пунктом 9 наступного змісту "Припинити провадження у справі щодо стягнення боргу за відсотками за користування кредитом у сумі 1 545,00 грн.".

Постановою Вищого господарського суду України від 28.11.2012 (судді Остапенко М.І. - головуючий, Кондратова І.Д., Стратієнко Л.В.) постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.09.2012 та рішення Господарського суду Сумської області від 01.08.2012 у справі № 5021/756/12 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Сумської області в іншому складі суду.

За результатами нового розгляду Господарським судом Сумської області 13.06.2014 прийнято рішення у справі № 5021/756/12 (суддя Миропольський С.О.), яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою від 28.10.2014 року Харківський апеляційний господарський суд (судді: Сіверін В.І. - головуючий, Терещенко О.І., Медуниця О.Є.) рішення місцевого суду залишено без змін.

Постановою Вищого Господарського суду України від 14.01.2015 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя: Короткевич О.Є., суддя Катеринчук Л.Й., суддя Погребняк В.Я.) постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.10.2014 року та рішення Господарського суду Сумської області від 13.06.2014 року у справі № 5021/756/12 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 04.03.2015 року у справі № 5021/756/12 (суддя Зражевський Ю.О.) позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Сумихімпром" на користь ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" 28 174 862 грн. 95 коп. процентів за користування кредитом за період з 25.10.2011року по 01.12.2012 рік, 3 684 084 грн. 12 коп. 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 25.10.2011року по 01.12.2012 рік, 2 082 089 грн. 35 коп. 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом за період з 25.10.2011 року по 01.12.2012 рік, 36 973 грн. 28 коп. судового збору.

В позові в іншій частині відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням місцевого господарського суду, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 04.03.2015 р. у справі №5021/756/12 скасувати в частині стягнення з відповідача 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 25.10.2011 р. по 01.12.2012 р. в сумі 3684084,12 грн. та за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом за період з 25.10.2011 р. по 01.12.2012 р. у розмірі 1701307,05 грн. В цій частині просить прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в частині стягнення цих сум за зазначені вище періоди.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема, тим, що відповідач вважає нарахування 3% річних є штрафними санкціями, які не можуть нараховуватись з моменту дії мораторію, оскільки з цього моменту відсутня вина боржника у несплаті основної заборгованості, у зв'язку з встановленим обмеженням його волевиявлення щодо задоволення вимог конкурсних кредиторів. На думку відповідача, розрахунок позивача 3% річних здійснено на заборгованість по кредиту та відсоткам в тому числі і тих, що включені до реєстру вимог кредиторів.

02.06.2015 року на адресу Харківського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить змінити рішення місцевого господарського суду від 04.03.2015 року, задовольнивши позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача заборгованості 1295587,14 грн. - інфляційних витрат за несвоєчасне погашення кредиту та 609062,60 грн. - інфляційних втрат від несвоєчасної сплати відсотків за користування кредитом, а також щодо сплати 3% річних в сумі 2801,29 грн., в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін (вх. №8582).

В судовому засіданні 02.06.2015 року оголошувалась перерва до 04.06.2015 року.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї доводи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступне.

Позивач - ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", звернувся до господарського суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви № 31/1-48 від 28.05.2014 року, просить стягнути з відповідача - ПАТ "Сумихімпром", у зв'язку з неналежним виконанням договірних зобов'язань за кредитним договором № 283 від 20.06.2008 року заборгованість в загальній сумі 63 139 238 грн. 50 коп., в тому числі 31 605 487 грн. 73 коп. заборгованості за період з 25.10.2011року по 14.05.2012року, яка складається з 14 177 188 грн. 47 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 8 651 769 грн. 98 коп. пені за несвоєчасну сплату кредиту, 4 344 142 грн. 01 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, 1 091 585 грн. 85 коп. інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту, 553 137 грн. 03 коп. інфляційних збитків за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 2 787 664 грн. 39 коп. 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом та зі сплати відсотків по кредиту; 31 533 750 грн. 77 коп. заборгованості за період з 15.05.2012року по 01.12.2012року, яка складається з 14 014 015 грн. 41 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 8 366 576 грн. 36 коп. пені за несвоєчасну сплату кредиту, 5 190 804 грн. 23 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, 279 905 грн. 70 коп. інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту, 701 138 грн. 70 коп. інфляційних збитків за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 2 981 310 грн. 37 коп. 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом та зі сплати відсотків по кредиту.

Місцевим господарським судом з урахуванням встановленої суми основної заборгованості у розмірі 110 948 077,81 грн. стягнуто з відповідача на користь позивача проценти за користування кредитом за період з 25.10.2011 року по 01.12.2012 рік у сумі 28 174 862,95 грн.; враховуючи приписи Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 28.11.2012 р. у цій справі, відсутність інфляційного збільшення суми боргу (дефляції у спірному періоді), суд першої інстанції стягнув з відповідача 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом за період з 25.10.2011 року по 01.12.2012 рік, відмовивши у стягненні інфляційних.

Застосовуючи положення статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суд першої інстанції відмовив позивачу у стягненні штрафних санкцій, оскільки стосовно відповідача порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (частина 2 статті 175 Господарського кодексу України).

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (статті 11, 626 Цивільного кодексу України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як убачається із матеріалів справи, 20.06.2008р. між ВАТ "Всеукраїнський акціонерний банк", правонаступником якого є ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк", в особі Сумської філії ПАТ "ВіЕйБі Банк" (кредитором) та ВАТ "Сумихімпром" правонаступником якого є ПАТ "Сумихімпром" (позичальником), укладено кредитний договір № 283, п.1.1 якого встановлено, що кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового характеру користування грошові кошти на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що становлять невід'ємну частину договору (т.1 а.с.51-60).

Відповідно до п.1.1.1 Договору кредит надається у формі поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом 23 000 000,00 грн.

Відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У п.1.1.3 кредитного договору зазначено, що процентна ставка за користування кредитом становить 23% річних.

Пунктом 2.7 Договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком, виходячи з розміру процентної ставки, встановленої згідно з п.1.1.3 цього договору, щомісячно за поточний календарний місяць, на суму щоденного фактичного залишку заборгованості за траншом, виходячи із умов, що до розрахунку приймається календарна кількість днів в році та календарна кількість днів у місяці.

Відповідно до п.2.8.1 цього договору проценти, нараховані за місяць відповідно до п.2.7 договору, позичальник зобов'язаний сплатити щомісяця, не пізніше 03 календарного числа місяця, наступного за тим, за яким вони нараховані.

Згідно з п.4.3 Договору у разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати процентів та комісій, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в національній валюті України в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п.1.1.3 цього договору, від суми відповідного непогашеного платежу за кожен день прострочення виконання.

20.06.2008р., 23.06.2008 р., 24.06.2008 р., 25.06,2008р., 19.09.2008р., 13.11.2008р., 02.12.2008р., 02.12.2008р., 03.12.2008р., 31.03.2009р., 21.04.2009р., 19.06.2009р., 07.07.2009р., 30.10.2009р., 30.10.2009р., 15.02.2010р., 31.03.2010р., 01.07.2010р., 30.08.2010р., 29.10.2010р. між тими ж сторонами укладено додаткові угоди до кредитного договору від 20.06.2008р. №283 відповідно №1, № 2, №3,№4,№5, №6, №7, №8, №9, №10, №11, №12, №13, №14, №15, №16, №17, №18, №19, № 20 (т.1 а.с. 61-89).

За умовами додаткової угоди від 02.08.2008р. №7 до кредитного договору від 20.06.2008р. №283, п.1.1.1 та п.1.1.3 кредитного договору №283 викладено в наступній редакції: "Кредит надається у формі невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом в сумі 69 212 000грн. Процентна ставка за користування кредитом по траншам на загальну суму 23 000 000грн., що були надані до 28.11.2008р., - 26 процентів річних; по траншах на загальну суму 46 212 000грн., що будуть надані з 02.12.2008р., - 32% річних" (т.1 а.с.67,68).

Пунктами 1,3 додаткової угоди від 30.10.2009р. №14 до кредитного договору від 20.06.2008р. №283 п.1.1.1 та п.1.1.3 кредитного договору №283 також викладено в новій редакції, а саме: "Грошові кошти надаються у формі кредиту у сумі 110 948 077,84грн. Процентна ставка за користування кредитом - 23 % річних"(т.1 а.с.79).

Відповідно до п.1 додаткової угоди від 29.10.2010р. №20 термін остаточного повернення кредиту - 15.12.2010р (т. 1 а.с.88).

Додатковою угодою № 16 від 15.02.2010 року, у новій редакції викладено п. 4.3. договору, згідно з яким у разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати процентів та комісій, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в національній валюті України в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п.1.1.3 цього договору, від суми відповідного непогашеного платежу за кожен день прострочення виконання, за реквізитами та у день, вказаними кредитодавцем. При цьому строк нарахування пені встановлюється з моменту виникнення факту прострочення заборгованості та закінчується в день погашення такої заборгованості за кредитним договором в повному обсязі (т. 1 а.с. 83-84).

Позивач належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредит у розмірі 110 948 077,81 грн. Відповідач, в свою чергу, порушив умови договору щодо повного та своєчасного погашення кредиту, що підтверджується у відповідності до статті 35 Господарського процесуального кодексу України постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.08.2011 р. у справі №5021/1257/2011 (т. 1 а.с. 113-119).

Відповідно до частини 2 статті 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, укладеного в письмовій формі між кредитором та позичальником, в якому обов'язково повинно бути передбачено мета, сума і строк кредиту, умови та порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткова ставка, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов'язковість договору для виконання сторонами. Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач свої зобов'язання за Кредитним договором не виконав, порушив строк повернення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами. Докази повернення кредиту в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так, предметом позовних вимог позивача, зокрема, є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 25.10.2011року по 14.05.2012 рік та за період з 15.05.2012 року по 01.12.2012 рік.

Колегія суддів, перевіривши розрахунки, зроблені сторонами, погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за період з 25.10.2011 року по 01.12.2012 рік у розмірі 28 174862, 95 грн., про що не заперечувалось представником позивача.

Крім того, у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту статті 625 Цивільного кодексу України випливає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми боргу на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості (лист Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ").

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (пункт „2" листа Вищого господарського суду України від 17 липня 2012 року №01-06/950/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права").

Отже, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем грошового зобов'язання, перевіривши арифметичних розрахунок 3% річних та інфляційних враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 3 684 084,12 грн. за несвоєчасне погашення кредиту за період з 25.10.2011 р. по 01.12.2012 р. та 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом з цей період в сумі 2 082 089,35 грн.

Щодо інфляційних нарахувань, колегія суддів зазначає наступне.

Як роз'яснив Вищий Господарський суд України в постанові Пленуму № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

На суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не враховано при розрахунку інфляційних нарахувань процесів дефляції за спірний період. Оскільки інфляційне збільшення суми основного боргу відповідача (110 948077,81 грн.) відсутнє, то і відсутні підстави для стягнення з відповідача інфляційних нарахувань.

Разом з цим, в п. 4.6 Кредитного договору визначено, що у разі прострочення Позичальником виконання грошового зобов'язання за цим Договором, він зобов'язується на вимогу Кредитодавця сплатити суми боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. При розрахунку суми боргу, належної до сплати, з урахуванням встановленого індексу інфляції, який є меншим за одиницю, індекс інфляції приймається рівним одиниці.

Проте, індекс інфляції за своєї правовою природою є механізмом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг, обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Тобто, індекс інфляції встановлюється державним органом - Державною службою статистики України та не може встановлюватись самостійно, а отже і не може встановлюватись сторонами у договорі, про що підставно зазначив місцевий господарський суд.

Крім того, позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню за період з 25.10.2011року по 14.05.2012 рік у розмірі 8651769 грн. 98 коп. за несвоєчасну сплату кредиту, 4344142 грн. 01 коп. пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, за період з 15.05.2012 року по 01.12.2012 рік 8366576 грн. 36 коп. пені за несвоєчасну сплату кредиту, 5 190 804 грн. 23 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.

Колегія суддів враховує наступне.

Згідно абзацу 24 статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Цією нормою також встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Зазначена норма передбачає загальну заборону на нарахування неустойки, незалежно від того, перед конкурсним, чи перед поточним кредитором має зобов'язання боржник.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №15 "Про судову практику в справах про банкрутство" зазначено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів, які виникли після введення мораторію; їх виконання для боржника є обов'язковим, але пеня, штраф та інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань зі сплати податків і зборів, що застосовуються до платника податків за порушення податкового законодавства, не нараховуються, оскільки ця норма визначає конкретний проміжок часу, який відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не пов'язаний із його суттю.

Отже, протягом здійснення провадження у справі про банкрутство встановлена заборона на нарахування боржнику, щодо якого порушена справа про банкрутство та введений мораторій на задоволення вимог кредиторів, неустойки (штрафу, пені), а також інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 24.10.2011року порушено провадження у справі № 5021/2509/2011 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Промислові інвестиції", м. Київ про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром". Пунктом 5 зазначеної ухвали введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та визначено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування,податків і зборів (обов'язкових платежів).

Також у постанові Верховного Суду України від 12.03.2013 року у справі № 29/5005/16170/2011 викладена правова позиція, відповідно до якої з урахуванням змісту Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Аналогічну правову позицію про те, що протягом здійснення провадження у справі про банкрутство встановлюється заборона на нарахування боржнику, щодо якого порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, неустойки (штрафу, пені), а також інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань викладено у постановах Вищого господарського суду України від 15.12.2010 року у справі № 34/201-10, від 18.05.2011 року у справі № 20/281-10, від 04.07.2012 року у справі №5016/4148/2011 (18/62).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо відмови у стягнення з відповідача штрафних санкцій: 8651769,98 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту, 4344142,01 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом за період з 25.10.2011року по 14.05.2012рік, 8366 576,36 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту, 5190804,23 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом за період з 15.05.2012року по 01.12.2012рік.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків господарського суду Сумської області, викладених у рішенні від 04 березня 2015 року у цій справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи, з урахуванням положень постанови Вищого господарського суду України від 28.11.2012 року у цій справі, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 04 березня 2015 року у справі № 5021/756/12 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 05.06.2015р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.