ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Справа № 917/1272/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Полянського А.Г.

суддів Прокопанич Г.К.

Шаргала В.І.

за участю представників:

Позивача: не з'явився;

Відповідача: Новікова Є.С., дов. № 04.2-17/2/2162 від 13.10.2014 року;

розглянувши касаційну скаргу Полтавської міської ради на рішення господарського суду Полтавської області від 17.09.2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 року

у справі № 917/1272/14 господарського суду Полтавської області

за позовом приватного підприємства "Еліт"

до Полтавської міської ради

про зобов'язання укласти угоду

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року приватне підприємство "Еліт" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Полтавської міської ради, просило зобов'язати відповідача укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 30.04.2009 року, укладеного між сторонами, зареєстрованого у виконавчому комітеті Полтавської міської ради від 12.05.2009 року за № 184-П на строк 5 років на тих самих умовах (а.с. 3-5).

Позовні вимоги мотивовано тим, що Полтавська міська рада безпідставно ухиляється від укладення додаткового договору про поновлення договору оренди земельної ділянки від 30.04.2009 року.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 17.09.2014 року (суддя Погрібна С.В.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 року (головуючий Плужник О.В., судді Барбашова С.В., Тарасова І.В.) (а.с. 128-132) позов задоволено. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 93-96).

Оскаржені судові акти мотивовано тим, що позивачем вчинено всі необхідні дії для укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 30.04.2009 року.

Не погодившись з прийнятими судовими актами, Полтавська міська рада звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, просила відновити строк на касаційне оскарження, оскаржені судові рішення скасувати та прийняти нове про відмову у позові (а.с. 152-157).

Ухвалою Вищого господарського суду України від 03.06.20105 року відновлено Полтавській міській раді пропущений процесуальний строк на звернення з касаційною скаргою, касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.06.2015 року (а.с. 150-151).

Розпорядженням секретаря другої судової палати № 03-05/944 від 09.06.2015 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Полянський А.Г., судді Прокопанич Г.К. (доповідач), Шаргало В.І.

У судове засідання 11.06.2015 року представник позивача - приватного підприємства "Еліт" не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного судова колегія визнала за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача - приватного підприємства "Еліт".

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Частиною ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання рішення Полтавської міської ради від 29.01.2009 року, 30.04.2009 року між Полтавською міською радою та приватним підприємством "Еліт" було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку загальною площею 139 кв. м (кадастровий № :15:006:0214) для експлуатації та обслуговування господарчо-складського приміщення, яка знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Леніна, 1/23 (а.с. 8-9).

Вказаний договір зареєстрований виконавчому комітеті Полтавської міської ради, про що у книзі реєстрації записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 12.05.2009 року за №184-П.

Згідно п. 3.1 договору його укладено з 29.01.2009 року по 29.01.2014 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Судами встановлено, що листом від 11.10.2013 року № 18 позивач повідомив Полтавську міську раду про свій намір продовжити дію договору оренди (а.с. 65).

Листами № 01-14/2999 від 04.11.2013 року, № 01-14/3435 від 17.12.2013 Полтавським управлінням земельних ресурсів та земельного кадастру позивачу була надана відповідь на заяву № 18 від 11.10.2013 року, що питання про продовження права користування орендованою земельною ділянкою буде винесене на розгляд постійних комісій Полтавської міської ради та буде розглянуте 26.11.2013 року (а.с. 66, 67).

18.12.2014 року Полтавським управлінням земельних ресурсів та земельного кадастру направлено лист приватному підприємству "Еліт" з проханням надати нотаріально завірену копію правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності заявника на об'єкт нерухомості, копію документу, що підтверджує прийняття в експлуатацію об'єкту нерухомості (щодо новозбудованих об'єктів), копію технічного паспорту, плану території двору з нанесеними об'єктами, копію правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності чи користування земельною ділянкою, нотаріально завірені копії: свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, довідки ЄДРПОУ, статуту юридичної особи .

Судами встановлено, що 25.12.2013 року приватним підприємством "Еліт" було подано весь пакет документів, який вимагався відповідачем для прийняття позитивного рішення щодо розгляду клопотання.

16.01.2014 року приватним підприємством "Еліт" була направлена відповідачу заява з проханням надати дозвіл на розробку технічної документації (а.с. 68).

Листом від 10.02.2014 року Полтавським міським управлінням земельних ресурсів та земельного кадастру позивача було повідомлено, що дане питання буде розглянуте після виділення об'єкта нерухомого майна (складської будівлі) з складу об'єкта нерухомого майна, як самостійного, надання свідоцтва про право власності на зазначене нерухоме майно та присвоєння даному об'єкту окремої поштової адреси (а.с. 69).

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що листом від 14.05.2014 року виконавчий комітет Полтавської міської ради повернув позивачу три примірника договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 30.04.2014 року без підписання (а.с. 54-55).

Місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено, що приватне підприємство "Еліт" є власником нерухомого майна, а саме, нежитлових приміщень по вул. Леніна, 1/23 у м. Полтава, розташованих на спірній земельній ділянці, рішення про поновлення договору оренди землі відповідачем не прийнято та Полтавською міською радою відмови у поновленні договору оренди землі на новий термін позивачу не направлялось.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Згідно п. 2.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", який набрав чинності з 12.03.2011 року).

Частиною шостою зазначеної статті передбачено, що договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і за відсутності протягом місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Відтак господарським судам у вирішенні відповідних спорів необхідно з'ясовувати, зокрема, чи повідомляв орендар орендодавця у встановленому порядку про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та чи заперечував орендодавець у строк, визначений законом, проти поновлення договору.

Суди попередніх інстанцій, враховуючи, що позивачем належним чином повідомлено відповідача про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі та неповідомленням останнім про заперечення у поновленні такого договору, дійшли висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Проте, висновки судів попередніх інстанцій є передчасними.

Пунктами 1, 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" роз'яснено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно ч. 3 ст. 84 Господарського процесуального кодексу України у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір-умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Відповідні роз'яснення містяться і у п. 9.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення", відповідно до якого у рішенні про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору, наприклад: "Вважати договір (найменування договору) укладеним на умовах поданого (найменування позивача) проекту цього договору", а в разі необхідності - з викладенням у рішенні умов (пунктів) договору повністю або в певній частині.

Оскаржені судові акти вищезазначеному не відповідають.

Так, позивачем при поданні позову не надано проект додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 30.04.2009 року.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 33 Закону України від 06.10.1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Суди попередніх інстанцій усупереч викладеним нормам матеріального права не з'ясували, чи є заява позивача № 18 від 11.10.2013 року належним повідомленням про поновлення договору оренди землі.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частиною 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" передбачено, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У порушення принципу рівності сторін та змагальності судового процесу судами не перевірені доводи відповідача щодо направлення 11.10.2013 року позивачем Полтавській міській раді проекту додаткової угоди (а.с. 65).

Отже, порушивши та неправильно застосувавши норми процесуального та матеріального права, не з'ясувавши повно і всебічно обставин та не дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкових висновків та прийняли необгрунтовані рішення, які підлягають скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Пунктом 11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 11 "Про деякі питання практики застосування розділу XII1 Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що, відповідно до частини першої статті 47 ГПК України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а частиною першою статті 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Недодержання судом першої або апеляційної інстанції цих норм процесуального права, якщо воно унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду справи, також є підставою для скасування судового рішення з передачею справи на новий розгляд до відповідного суду (пункт 3 частини першої статті 1119 ГПК України), оскільки касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Оскільки оскаржені судові акти прийняті з порушенням норм процесуального та матеріального права, як рішення місцевого господарського суду, так і постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і, в залежності від установлених обставин, вирішити спір у відповідності з нормами матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню до наявних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Полтавської міської ради задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 17.09.2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 року у справі № 917/1272/14 скасувати.

Справу № 917/1272/14 передати на новий розгляд до господарського суду Полтавської області в іншому складі суду.

Головуючий суддя А.Г. Полянський

Судді: Г.К. Прокопанич

В.І. Шаргало