РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015Справа №910/6077/15-г

За позовомПрокурора Солом'янського району міста Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву
доДочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"
простягнення 213748,04 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

від прокуратури:Некрасов О.М. - прокурор відділу;
від позивача:Гармашов Б.С. - представник;
від відповідача:Демидчук Т.Ю. - представник;

Обставини справи:

Прокурор Солом'янського району міста Києва звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 185469,81 грн., 20654,34 грн. пені та 7623,89 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.12.2006 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №3779, на виконання умов якого позивач передав відповідачу в строкове платне користування частину нежитлового приміщення загальною площею 882,9 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 11-А. Однак, відповідач зобов'язання по оплаті орендної плати належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед державним бюджетом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/6077/15-г та призначено розгляд справи на 09.04.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, не поданням відповідачем витребуваних судом документів, розгляд справи було відкладено на 12.05.2015.

В судовому засіданні 12.05.2015 представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог. Вказана заява мотивована тим, що орендоване майно досі використовується відповідачем, тобто не повернуто з орендного користування за актом приймання-передачі, а отже позивач збільшує позовні вимоги і просить суд стягнути з відповідача заборгованість по договору оренди нежитлового приміщення у розмірі 210206,23 грн., інфляційні втрати у розмірі 28895,97 грн. та пеню у розмірі 21680,87 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2015, судом прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, задоволено клопотання учасників процесу про продовження строку розгляду справи №910/6077/15-г на 15 днів. В судовому засіданні 12.05.2015 оголошено перерву до 21.05.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, поданим позивачем клопотанням про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 03.06.2015.

Прокурор та представник позивача в судове засідання, призначене на 03.06.2015, з'явилися та підтримали позовні вимоги до відповідача.

Представник відповідача в судове засідання 03.06.2015 з'явився, надав суду відзив на позов, в якому проти стягнення з відповідача пені та збитків від інфляції заперечив, посилаючись на мораторій на задоволення вимог кредиторів, який введено ухвалою Господарського суду міста Києва у справі №44/258-б від 09.09.2011. Крім цього, відповідач надав суду платіжне доручення №689 від 20.04.2015, яким сплачено 70000,00 грн. заборгованості.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.12.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець, позивач) та Дочірнім підприємством "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (орендар, відповідач) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №3779 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, загальною площею 882,9 кв.м (в тому числі 5-й поверх - 189,2 кв.м., 6-й поверх - 186,9 кв.м., 7-й - 194,1 кв.м, 8-й поверх - 155,6 кв.м., 3-й поверх надбудови над гаражем літера «А» - 123,3 кв.м, 3-й поверх прибудови до гаражу літера « Г» 33,8 кв.м), яке розміщене за адресою: м. Київ, вул. Народного ополчення, 11-А, що знаходиться на балансі Служби Автомобільних доріг у Київської області (балансоутримувача), вартість якого становить за експертною оцінкою станом на 30.11.2,42 грн. Майно передається з метою розміщення працівників апарату управління (офіси).

27.12.2006 на виконання умов договору позивачем було передано, а відповідачем прийнято у користування орендовані приміщення, про що складено відповідний акт приймання-передачі.

Відповідно до договору № 3779/02 від 03.11.2010 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна №3779 від 27.12.2006 п.1.1 розділу 1 цього договору був викладений в наступній редакції: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежилі приміщення загальною площею 818,5 кв.м. адміністративної 8-ми поверхової будівлі літ. «Б» (в тому числі 5-й поверх - 189,2 кв.м., 6-й поверх 186,9 кв.м., 7-й поверх - 194,1 кв.м., 8-й поверх - 155,6 кв.м.), 3-й поверх надбудови над гаражем літера «А» - 58,9 кв.м., 3-й поверх прибудови до гаражу літера «Г» - 33,8 кв.м., розміщене за адресою: м.Київ, вул. Народного ополчення, 11-А, що знаходиться на балансі Служби Автомобільних доріг у Київської області вартість якого становить за експертною оцінкою станом на 31.08.2010 - 6132034,00 грн.

У зв'язку зі зменшенням орендованої площі було складено акт приймання - передачі (повернення) нерухомого майна від 05.10.2010, згідно якого позивач прийняв у відповідача нерухоме майно - 3-й поверх надбудови над гаражем літера «А» загальною площею 64,4 кв.м.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) - листопад 2006 - 31890,62 грн.

В подальшому, розмір орендної плати неодноразово змінювався відповідно до договорів про внесення змін до договору оренди нерухомого майна №3779 від 27.12.2006, які були укладені між сторонами, а в редакції договору № 3779/03 від 02.02.2012 базовий місяць розрахунку - серпень місяць 2011 розмір орендної плати склав 100154,27 грн.

Пунктом 3.3. договору визначено, що перерахування здійснюється орендарем самостійно до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції таким чином: 70% орендної плати перераховується орендарем до державного бюджету, 30 % на рахунок балансоутримувача.

Пунктом 3.5. договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.3 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості з урахуванням індексації за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно п.5.14. договору, в разі закінчення терміну дії договору оренди орендар зобов'язаний сплатити орендну плату, заборгованість з орендної плати, пені та штрафні санкції за весь період оренди по день фактичної передачі майна балансоутримувачу (орендодавцю) на підставі акту передачі - приймання.

Договір було укладено строком на 11 місяців, з 27.12.2006 до 27.11.2007 (п.10.1.договору).

В подальшому, строк дії договору неодноразово продовжувався, і як стверджує прокурор в позовній заяві в останній раз до 27.03.2015.

За період з грудня 2006 року по лютий 2015 року позивачем було нараховано відповідачу до сплати 5354298,17 грн. орендної плати, з якої відповідачем сплачено 5144091,94 грн.

13.10.2014 позивачем на адресу відповідача було направлено лист - вимогу №30-05/11317 від 09.10.2014 з вимогою про оплату наявної заборгованості.

Як стверджує прокурор у позовній заяві, відповіді на даний лист відповідач позивачу не надав, заборгованість не погасив, у зв'язку з чим станом на 02.04.2015 заборгованість відповідача перед державним бюджетом по сплаті орендної платі склала 210206,23 грн. (з урахуванням заяви позивача про збільшення позовних вимог).

Договір №3779 від 27.12.2006 є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, що регулюються Главою 58 Цивільного кодексу України та Главою 30 Господарського кодексу України, Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Матеріалами справи (акт приймання-передачі) підтверджується факт передачі відповідачу нерухомого майна в оренду.

Таким чином, в силу вищеназваних положень законодавства та відповідно до умов укладеного договору відповідач має сплачувати орендну плату за весь час користування орендованим майном, в тому числі і за спірний період.

Однак, як свідчать обставини справи, свого обов'язку відповідач належним чином не виконав, орендну плату за період з червня 2014 року по лютий 2015 року до бюджету вніс частково, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 210206,23 грн.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно платіжного доручення №689 від 20.04.2015 з призначенням платежу: «оренда за січень 2015р.» відповідачем було частково сплачено 70000,00 грн. заборгованості зі сплати орендної плати.

Оскільки 70000,00 грн. основного боргу, заявленого до стягнення, сплачено відповідачем в ході розгляду справи, провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь державного бюджету вказаної суми підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Решта заборгованості у розмірі 140206,23 грн. відповідачем не погашена, у зв'язку з чим позов в цій частині визнається судом обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по перерахуванню орендної плати не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно, є підстави для застосування до відповідача встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно із положень ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 3.5. договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.3 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості з урахуванням індексації за кожний день прострочення, включаючи день оплати, у зв'язку з чим позивачем нараховано відповідачу 21680,87 грн. пені за період з 10.09.2014 по 10.03.2015.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.09.2011 порушено провадження у справі № 44/258-6 про банкрутство відповідача - Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

З огляду на те, що провадження у справі № 44/258-6 порушено судом 09.09.2011, процедура банкрутства відповідача здійснюється відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, що діяла до 19.01.2013.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов 'язкових платежів).

Наведене підтверджується практикою Верховного Суду України, який у своїй постанові від 01.10.2013, прийнятої за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 22.04.2013 у справі № 28/5005/3240/2012, зазначив, що згідно з абзацом другим частини четвертої статті 12 Закону, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", безвідносно до часу її виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство. Виходячи зі змісту Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Аналогічна позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 12.03.2013 у справі № 3-71 гс12.

Оскільки період нарахування пені припадає на період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, який введено ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2011, стягнення з відповідача пені буде суперечити ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, що діяла до 19.01.2013, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 21680,87 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача 28895,97 грн. інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 28895,97 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

При цьому, судом не визнається законним та обґрунтованим твердження відповідача у відзиві на позов про те, що на вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат розповсюджується мораторій на задоволення вимог кредиторів, який введено ухвалою Господарського суду міста Києва у справі №44/258-б від 09.09.2011, оскільки Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, що діяла до 19.01.2013 не передбачено заборони нарахування інфляційних втрат, оскільки останні не є штрафними санкціями.

Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв'язку з чим стягненню з відповідача на користь Державного бюджету України підлягають 140206,23 грн. основного боргу та 28895,97 грн. інфляційних втрат. Провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь державного бюджету України суми основного боргу у розмірі 70000,00 грн. підлягає припиненню відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України. В частині вимог про стягнення з відповідача пені слід відмовити.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог і підлягають стягненню в доход державного бюджету. Оскільки відповідач перерахував частину суми основного боргу вже після звернення прокурора з позовом до суду, судовий збір в цій частині покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 11-А; ідентифікаційний код 33096517) на користь Державного бюджету України (одержувач - ВДК у Шевченківському районі м. Києва, код одержувача - 37995466, банк одержувача - Державна казначейська служба України у м. Києві, МФО 820019, р/р 0011, КЕКД 22080300, назва - плата за оренду іншого державного майна) заборгованість у розмірі 140206 (сто сорок тисяч двісті шість) грн. 23 коп., збитки від інфляції у розмірі 28895 (двадцять вісім тисяч вісімсот дев'яносто п'ять) грн. 97 коп.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 11-А; ідентифікаційний код 33096517) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4782 (чотири тисячі сімсот вісімдесят дві) грн. 23 коп.

4.Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 50-Г, ідентифікаційний код 19030825) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 433 (чотириста тридцять три) грн. 43 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

4. Провадження у справі в частині стягнення з відповідача 70000,00 грн. основного боргу припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

5. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.06.2015.

Суддя Ю.М. Смирнова