РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015Справа №910/9164/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк», м.Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-інвест-технології», м.Київ,

про стягнення 95 085 801,26 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: Купенко М.С. - по дов.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-банк», м.Київ звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-інвест-технології», м.Київ про стягнення заборгованості з повернення кредитних коштів в сумі 86 093 470,58 грн., заборгованості за простроченими процентами в розмірі 8 048 840,57 грн. та заборгованості за нарахованими процентами в сумі 943 490,11 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору №0929/01 від 29.09.2009р. (не відновлювальна лінія, юридична особа) в частині своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Відповідач у судове засідання 27.05.2015р., як і в попереднє засідання суду, не з'явився, представника не направив, відзиву на позов не надав, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористався, правової позиції по суті спору не висловив.

Проте, за висновками суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Пром-інвест-технології» було належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

За приписами ст.65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: 01021, м.Київ, Печерський район, вул.Грушевського, буд.28/2, Н.П. №43. Інших адрес Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-інвест-технології» матеріали справи не містять.

На вказану адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано, в тому числі, ухвалу від 06.05.2015р. з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Наразі, конверт з вказаною вище ухвалою, як і попередня судова кореспонденція, скерована на адресу відповідача, були повернуті на адресу суду з відміткою «Невірна адреса».

Суд зазначає, що адреса, на яку судом відповідачу направлялась поштова кореспонденція, повністю відповідає відомостям стосовно місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-інвест-технології», що визначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У відповідності до п.3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-інвест-технології» , яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з огляду на позицію Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

Наразі, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду м.Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у відповідача можливості дізнатись про слухання справи за його участю.

З приводу неявки відповідача в судове засідання 27.05.2015р. господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Судом також враховано, що ухвалою від 06.05.2015р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

За висновками суду, незважаючи на те, відповідач не з'явився у судове засідання 27.05.2015р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши всі представлені заявником докази, господарський суд встановив:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу норм ч.2 ст.1069 Цивільного кодексу України права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.345 Господарського кодексу України встановлено, що у кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.09.2009р. Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-банк» (правонаступником якого відповідно до ст.1 статуту є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-банк») (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пром-інвест-технології» (позичальник) було укладено договір, відповідно до п.1.1 якого банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію і надає йому кредити, ліміт заборгованості за якими в сумі не перевищує 52 000 000 грн. на поновлення обігових коштів із сплатою 20% річних з кінцевим строком погашення кредиту до 19.03.2010р.

Додатковими договорами б/н від 30.10.2009р., б/н від 09.11.2009р., б/н від 10.12.2009р., б/н від 06.01.2010р., б/н від 09.02.2010р., б/н від 19.03.2010р., б/н від 19.04.2010р., б/н від 20.05.2010р., б/н від 31.05.2010р., б/н від 18.06.2010р., б/н від 27.07.2010р., б/н від 30.07.2010р., б/н від 30.08.2010р., б/н від 06.09.2010р., б/н від 23.11.2010р., б/н від 20.01.2011р., б/н від 25.01.2011р., б/н від 30.03.2011р., б/н від 29.04.2011р., №б/н від 28.07.2011р., б/н від 12.09.2011р., б/н від 22.08.2011р., б/н від 31.10.2011р., б/н від 01.12.2011р., б/н від 12.12.2011р., б/н від 30.12.2011р., б/н від 31.01.2012р., б/н від 21.02.2012р., б/н від 21.05.2012р., б/н від 31.05.2012р., б/н від 27.04.2012р., б/н від 31.07.2012р., б/н від 22.08.2012р., б/н від 21.09.2012р., б/н від 22.10.2012р., б/н від 22.11.2012р., б/н від 21.12.2012р., б/н від 21.01.2013р., б/н від 21.02.2013р., б/н від 28.02.2014р., б/н від 20.03.2013р., б/н від 31.10.2013р., б/н від 28.02.2014р., б/н від 19.03.2014р. до договору №0929/01 від 29.09.2009р. неодноразово вносились зміни, зокрема, було збільшено ліміт кредитування до 90 000 000 грн. та зменшено розмір процентів за користування кредитом до 12,5% річних та продовжено строк користування кредитом до 18.12.2015р.

Додатковою угодою б/н від 31.05.2010р. сторонами було погоджено зміну невідновлювальної кредитної лінії на відновлювальну.

Договір вступає в силу з дня його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (п.5.8 договору №0929/01 від 29.09.2009р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №0929/01 від 29.09.2009р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є кредитним договором, який підпадає під правове регулювання норм статей 1054-10571 Цивільного кодексу України, а в частині, що не суперечить вказаним нормам та умовам договору, регулюється ст.1046-1053 Цивільного кодексу України.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Кредит надається позичальнику повністю або частково у межах ліміту кредитування, на підставі письмової заяви позичальника.

За умовами п.2.2 договору №0929/01 від 29.09.2009р. банк видає позичальнику кредит шляхом перерахування суми грошових коштів на рахунок позичальника №89 у Відкритому акціонерному товаристві «Актив-Банк».

Як вказувалось вище, шляхом укладання додаткових договорів контрагентами неодноразово змінювались умови договору №0929/01 від 29.09.2009р.

Зокрема, додатковою угодою б/н від 28.02.2014р. сторонами було досягнуто згоди щодо збільшення ліміту кредитування до 90 000 000 грн.

Як свідчать матеріали справи, Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-банк» було надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Пром-інвест-технології» грошові кошти в межах ліміту кредитування, передбаченого умовами договору №0929/01 від 29.09.2009р., на загальну суму 86 890 767,14 грн., що підтверджується представленими до матеріалів справи меморіальними ордерами та банківськими виписками з рахунку №89 відповідача. Наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що кредитні кошти надавались позичальнику окремими траншами.

Відповідачем факт отримання грошових коштів в межах кредитного договору №0929/01 від 29.09.2009р. у визначеному вище розмірі спростовано не було.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги всі наявні в матеріалах справи документи, враховуючи відсутність у відповідача заперечень з приводу отримання від позивача кредитних коштів в розмірі 86 890 767,14 грн., суд дійшов висновку, що Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-банк» належним чином виконало свої грошові зобов'язання за кредитним договором №0929/01 від 29.09.2009р.

Статтею 10561 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За умовами п.2.3 договору №0929/01 від 29.09.2009р. проценти за користування кредитом нараховуються банком щомісячно за повний поточний календарний місяць на фактично отриману позичальником суму кредиту та за фактичний термін користування ним з дня видачі кредитних коштів по останній день строку їх повернення. Кількість днів для розрахунку визначається за методом факт/факт. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту та не враховується день строку повернення.

Як вказувалось вище, за час дії спірного правочину контрагентами неодноразово вносились зміни до договору №0929/01 від 29.09.2009р., зокрема, у додатковому договорі б/н від 19.03.2010р. сторони дійшли згоди з 01.04.2010р. зменшити процентну ставку за користування кредитом з 20% річних до 18% річних.

У додатковому договорі б/н від 27.07.2010р. сторонами визначено, що позичальник сплачує проценти в валюті кредиту щомісячно, у строк не пізніше останнього робочого дня поточного місяця та в день строку погашення.

Додатковими договором б/н від 30.07.2010р. процентну ставку по кредиту було зменшено з 18% до 15% річних.

Контрагентами у додатковому договорі б/н від 23.11.2010р. було погоджено зменшення розміру процентів за користування кредитом з 15% до 12,5% річних.

У додатковому договорі б/н від 20.01.2011р. сторонами було погоджено, що нарахування процентів за неробочий день (дні) банку здійснюється у наступний за ним робочий день. У разі, коли останній календарний день звітного місяця припадає на вихідний, святковий або неробочий день, нарахування процентів за ці дні здійснюється в останній робочий день звітного місяця.

Додатковими договорами до спірного правочину сторонами також було визначено, що після настання строку погашення, а також у разі дострокового витребування погашення кредиту, визначеного банком, якщо кредит не погашено, нарахування процентів припиняється наступного робочого дня після настання зазначених строків (такий робочий день при нарахуванні процентів не враховується) і банк має право стягнути з позичальника пеню та інші санкції, передбачені умовами договору.

Як вбачається з матеріалів справи, за користування кредитними коштами, наданими в межах договору №0929/01 від 29.09.2009р., позивачем за весь період дії спірного правочину нараховувались проценти.

Зокрема, з наведеного Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-банк» розрахунку вбачається, що за період з 01.06.2014р. по 01.04.2015р. (включно) банком було нараховано проценти на загальну суму 8 992 330,68 грн., з яких прострочені проценти в сумі 8 048 840,57 грн. та поточні проценти в розмірі 943 490,11 грн.

Враховуючи умови укладеного між сторонами правочину, господарський суд дійшов висновку, що строк внесення Товариством з обмеженою відповідальністю «Пром-інвест-технології» процентів за користування відновлювальною кредитною лінією, що були нараховані банком за період з 01.06.2014р. по 01.04.2015р., настав.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не заперечувались, позичальником нараховані за означений вище період користування кредитом проценти не сплачувались, що підтверджується представленими до матеріалів справи банківськими виписками з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-інвест-технології».

Отже, в результаті порушення позичальником умов кредитного договору щодо строків та розміру процентів, що підлягають сплаті за користування кредитною лінією, у останнього утворилась заборгованість в сумі 8 992 330,68 грн., з яких прострочені проценти в сумі 8 048 840,57 грн. та поточні проценти в розмірі 943 490,11 грн.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вже вказувалось, ст.526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Як вказувалось вище, додатковим договором б/н від 19.03.2014р. сторонами було погоджено збільшення строку користування кредитом до 18.12.2015р.

Позичальник погашає кредит в валюті кредиту не пізніше строку, визначеного п.1.2 договору (п.2.4 договору №0929/01 від 29.09.2009р.).

При цьому, керуючись приписами ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України, сторонами у п.3.2.4 договору №0929/01 від 29.09.2009р. було визначено, що банк має право у будь-який момент припинити видачу кредиту та/або достроково витребувати раніше надані кредитні кошти, в тому числі, шляхом звернення стягнення на заставлене майно, у разі, зокрема наявності у позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами.

За твердженнями позивача, враховуючи порушення позичальником строків внесення процентів за користування відновлювальною кредитною лінією, керуючись умовами кредитного договору, банк 01.04.2015р. направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-інвест-технології» вимогу №956/11 від 01.04.2015р., в якій вимагав протягом 7 днів повернути кредитні кошти та сплатити заборгованість з процентів за користування відновлювальною кредитною лінією. При цьому, судом прийнято до уваги, що у претензії банк просив позичальника повернути кредитні кошти в сумі 86 093 470,58 грн., тобто, з урахуванням часткового повернення грошових коштів в сумі 797 296,56 грн., що були сплачені відповідачем 26.02.2010р.

На підтвердження направлення вказаної вимоги на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-інвест-технології», що відповідає зазначеній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-банк» було представлено до матеріалів справи фіскальний чек №1790 від 01.04.2015р. та опис вкладення до цінного листа №519, що скріплений печаткою відділення поштового зв'язку.

Відповідач жодних заперечень з приводу отримання повідомлення про дострокове повернення кредитних коштів не надав.

Отже, з вказаного вбачається, що фактично кредитором було реалізовано право на дострокове повернення кредитних коштів, що передбачене п.3.2.4 договору №0929/01 від 29.09.2009р., шляхом направлення відповідної вимоги на адресу боржника.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги зміст вимоги №956/11 від 01.04.2015р. стосовно визначення конкретного строку виконання позичальником своїх боргових зобов'язань, суд дійшов висновку, що термін повернення відповідачем грошових коштів, що були отримані окремими траншами за договором №0929/01 від 29.09.2009р. в розмірі 86 093 470,58 грн., настав.

Однак, за твердженнями заявника, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, всупереч повідомлення про дострокове повернення кредитної лінії, позичальником грошові кошти, які було отримано за спірним кредитним договором, у строк, наведений у претензії №956/11 від 01.04.2015р., повернуто не було. Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, судом ухвалами від 15.04.2015р. та від 06.05.2015р. відповідача було зобов'язано надати докази повного або часткового виконання своїх зобов'язань за кредитним договором №0929/01 від 29.09.2009р.

Проте, відповідачем вимоги суду виконано не було, факт наявності перед позивачем заборгованості у заявленому до стягнення розмірі з повернення кредитних коштів за договором №0929/01 від 29.09.2009р. та сплати процентів за користування кредитною лінією не спростовано.

При цьому, суд зазначає, що відповідно п.2.3 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч.1 ст.38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги всі наявні в матеріалах справи документи, з огляду на умови договору №0929/01 від 29.09.2009р., суд дійшов висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-інвест-технології» про стягнення заборгованості з повернення кредитних коштів в сумі 86 093 470,58 грн., заборгованості за простроченими процентами в розмірі 8 048 840,57 грн. та заборгованості за нарахованими процентами в сумі 943 490,11 грн., є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до п.4.5 Постанови №7 від 21.02.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору.

Згідно із ст.ст.1, 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Статтею 4 вказаного Закону України встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2015р. становить 1 218 грн.

За приписами ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 2% ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1 827 грн.) та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (73 080 грн.). З позовних заяв немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 мінімальної заробітної плати (1 218 грн.).

Отже, при зверненні до суду з позовом про стягнення 95 085 801,26 грн. до Державного бюджету України позивачем повинно було бути внесено судовий збір в сумі 73 080 грн.

Однак, враховуючи, що позов було подано уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка у відповідності до ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з огляду на задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд дійшов висновку, що судовий збір в сумі 73 080 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-інвест-технології», м.Київ про стягнення заборгованості з повернення кредитних коштів в сумі 86 093 470,58 грн., заборгованості за простроченими процентами в розмірі 8 048 840,57 грн. та заборгованості за нарахованими процентами в сумі 943 490,11 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-інвест-технології» (01021, м.Київ, Печерський район, вул.м.Грушевського, буд.28/2, Н.П. №43, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк» (04070, м.Київ, Подільський район, вул.Борисоглібська, буд.3, ) заборгованість з повернення кредитних коштів в сумі 86 093 470,58 грн., заборгованість за простроченими процентами в розмірі 8 048 840,57 грн., заборгованість за нарахованими процентами в сумі 943 490,11 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-інвест-технології» (01021, м.Київ, Печерський район, вул.м.Грушевського, буд.28/2, Н.П. №43, ) на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 73 080 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 27.05.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 29.05.2015р.

Суддя М.О.Любченко