ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.06.15р. Справа № 904/3013/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО", м.Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 22 486,99 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Завалєй Я.О.

Представники:

від позивача: Сова І.Г., представник за довіреністю № 178/1001 від 12.05.15р.

від відповідача: ОСОБА_3, представник за довіреністю № 441 від 29.04.15р

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО" (далі-позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі-відповідач) про стягнення 22 486,99 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про постачання електричної енергії № 938 від 21.02.11р., в частині розрахунків за використану (куплену) електричну енергію.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.15р. порушено провадження у справі № 904/3013/15, прийнято позовну заяву та справу призначено до розгляду в засіданні на 21.05.15р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.15р. відкладено розгляд справи на 02.06.15р.

02.06.15р. у судовому засіданні повноважний представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір, а для долучення до матеріалів справи витребувані судом документи та додаткові письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог.

В свою чергу, повноважний представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, про що також зазначено у запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 02.06.15р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

З моменту укладання договору між сторонами, позивач неодноразово зміняв назву і з 26.06.12р. називається Публічне акціонерне товариство "ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО".

Так, 21.02.11р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про постачання електричної енергії № 938 (далі - Договір), відповідно до умов п. 1. якого, позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача з приєднаною потужністю 10 кВт, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком "Графік знаття показів засобів обліку електричної енергії", а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Відповідно до п. 2.3.5. Договору відповідач зобов'язаний оплачувати позивачу вартість електричної енергії згідно з умовами Додатку "Порядок розрахунків" та Додатку "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

Положеннями п. 2.3.6. Договору передбачено, що відповідач зобов'язаний здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею позивача та електроустановками відповідача згідно з Додатком "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".

Як зазначено у п. 1 Додатку № 3 до Договору, розрахунковим періодом для визначення обсягу спожитої електричної енергії приймається місяць з 17 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця.

Сторонами було обумовлено, що відповідач здійснює повну оплату вартості обсягу використання електричної енергії заявленого на розрахунковий період за формою попередньої оплати (п. 2 Додатку № 3 до Договору) .

Пункт 2.2. Додатку № 3 до Договору передбачає, що остаточний розрахунок за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплата розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної енергії, пеня, індекс інфляції та інші платежі, згідно з умовами цього Договору, здійснюється на підставі самостійно отриманого у позивача рахунка протягом 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Як зазначає позивач, відповідач відповідно до умов вищезазначеного Договору самостійно знімав покази лічильника та кожного місяця надавав позивачу Акт про використану електричну енергію.

17.05.13р. відповідач отримав рахунок № 938/5/1 від 17.05.13р. на залишок оплати використаної у травні 2013 року активної електроенергії у розмірі 45,09 грн., що підтверджує відповідний підпис.

03.06.13р. відповідач звернувся до позивача з заявою про відключення електричної енергії. Крім того, в заяві зазначено про те, що відповідач гарантує відповідну оплату.

Позивач зауважує, що 10.06.13р. відповідача було відключено від електричної мережі позивача, що підтверджує Акт про пломбування засобів обліку. Підписати зазначений акт відповідач відмовився. При здійсненні необхідних дій щодо відключення, робітниками позивача були зняті покази лічильника, які станом на 10.06.13р. складали 044177.

З урахуванням наданих відповідачем останніх показів лічильника, позивачем було проведено перерахунок спожитої активної електроенергії, після чого відповідачу було виставлено рахунок №938/6/1 від 17.06.13р. на оплату використаної у червні 2013 року активної електроенергії у розмірі 15834,05 грн. Зазначений рахунок відповідач отримав 19.09.13р., що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення.

Таким чином, як зазначає позивач, відповідач повинен був оплатити за використану в травні та червні 2013 року активну електроенергію 15 879,14 грн.

Як зазначає позивач, вищезазначені рахунки відповідач не оплатив, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися з позовом до суду.

За неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків по Договору, позивачем на підставі ч. 2 ст.625 ЦК України були нараховані інфляційні втратити у розмірі 5 884,34 грн. та 3% річних у розмірі 723,51 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту активну електричну енергію у розмірі 15 879,14 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 884,34 грн., 3% річних 723,51 грн., а всього 22 486,99 грн.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як зазначає відповідач, на момент укладання вищезазначеного Договору нерухоме майно, а саме кафе - бар, розташований за адресою: 51200, Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, площа Леніна, 7а, належало відповідачу на праві приватної власності.

16.05.13р. вищевказане нерухоме майно було продано з прилюдних торгів, новим власником якого стала інша фізична особа. Тобто починаючи з 16.05.13р. відповідач не є власником вищевказаної нерухомості, не користувався електроустановками, які були розміщені у вищевказаному приміщенні та не споживав електричну енергію, яка постачалась відповідно до умов Договору.

У зв'язку із зміною власника об'єкта нерухомого майна відповідачем до позивача було подано заяву від 03.06.13р. про відключення електроустановки споживача та сплачено відповідні рахунки за надання даної послуги. Але позивач, в порушення вимог законодавства, на даний час досі не провів відповідні роботи по відключенню електроустановки споживача - юридичної особи до електричної мережі ДОЄ при трифазному вводі.

Крім того, зняття показників засобів обліку за червень 2013 року проводилось представником позивача за участі нового власника об'єкта нерухомого майна, без участі відповідача або уповноваженої ним особи.

Таким чином, як вважає відповідач, позивачем при нарахуванні заборгованості за електропостачання по-перше, не було враховано всіх фактичних обставин справи, а саме того, що відповідач починаючи з 16.05.13р. не є власником нерухомого майна, електропостачання якого здійснювалось відповідно до умов Договору, фактичне використання електроприладів здійснювалось іншою особою, за якою зареєстровано право власності на нерухоме майно, та по - друге, не було здійснено своєчасного відключення електроустановки споживача - юридичної особи від електричної мережі з метою запобігання несанкціонованого постачання електричної енергії без укладення відповідного договору постачання електричної енергії з новим власником нерухомого майна.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Статтею 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За приписами ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Як зазначено у ч. 4 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із положенням ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору, відповідачем господарському суду надано не було.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови укладеного між сторонами Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за спожиту активну електричну енергію у розмірі 15 879,14 є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки:

По-перше, перерахунок спожитої активної електроенергії проведений позивачем правомірно, а саме шляхом визначення різниці між показами засобу обліку, зафіксованих в Акті про пломбування засобів обліку від 10.06.13р. та зазначеними відповідачем в акті про використану електроенергію за попередній період - травень 2013 рік.

По-друге, суд не бере до уваги твердження відповідача стосовно того, що останній з 16.05.13р. не споживав електричну енергію, оскільки лише 03.06.13р. відповідач звернувся до позивача з заявою щодо відключення електричної енергії.

По-третє, відповідач своїм підписом підтвердив, що станам на 24.05.13р. показання лічильника - 043642, що підтверджує акт контрольного огляду. Таким чином, суд вважає, що відповідачем було занижено вказані покази засобу обліку під час здачі 17.05.13р. акту про використану електричну енергію за травень 2013 рік, в якому відповідач зазначив покази - 031841.

По-четверте, повноважний представник відповідача у судовому засіданні підтвердив факт підписання саме відповідачем вищезазначеного акту контрольного огляду, відповідно до якого станам на 24.05.13р. показання лічильника - 043642.

По-п'яте, відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу оскарження Акту про пломбування засобів обліку від 10.06.13р., в частині зазначених показів лічильника.

По-шосте, відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що останній вчасно повідомив позивача щодо нового власника об'єкта нерухомого майна.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевказаної норми закону, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 5884,34 грн. та 3% річних у розмірі 723,51 грн., розрахунок яких судом також перевірений та визнаний таким, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевикладеного, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

Судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 714 Цивільного кодексу України, Законом України "Про електроенергетику", ст.ст. 173, 174, 193, 218, 275 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО" (49107, м. Дніпропетровськ, шосе Запорізьке, буд. 22, ) заборгованість за спожиту активну електричну енергію у розмірі 15 879,14 грн. (п'ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят дев'ять грн. 14 коп.), інфляційні втрати у розмірі 5 884,34 грн. (п'ять тисяч вісімсот вісімдесят чотири грн. 34 коп.), 3% річних у розмірі 723,51 грн. (сімсот двадцять три грн. 51 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду

Повне рішення складено 04.06.15р.

Суддя Н.Е. Петренко