РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015Справа №910/9972/15

Суддя господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ»

до приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПРОВІДНА»

про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 2242,40 грн,

за участю представників сторін:

позивача: Ліповуз Д.І. (довіреність від 02.01.2015 № 01/340-55);

відповідача: не з'явилися,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» звернулося до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПРОВІДНА» про стягнення з останнього суми страхового відшкодування в розмірі 2242,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно пошкодження транспортному засобу, який є предметом договору добровільного страхування, укладеного між позивачем і страхувальником. Позивач на підставі вказаного договору виплатив страхувальникові страхове відшкодування в сумі 2242,40 грн.

На підставі ст. 27 ЗУ "Про страхування" та ст. 993 ЦК України позивач звернувся до відповідача, як до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність винної у скоєнні ДТП особи, із вимогою про відшкодування позивачеві виплаченої ним суми страхового відшкодування. Проте, вказана вимога залишена відповідачем без виконання, що й призвело до звернення позивача до господарського суду за захистом свого порушеного права та охоронюваного законом інтересу шляхом стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 2242,40 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.04.2015 прийнято вказаний вище позов ТДВ страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» до розгляду та порушено провадження у справі № 910/9972/15.

Позивачем подано до господарського суду заяву від 25.05.2015 № 03/1939 про уточнення позовних вимог. З вказаної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача 1736,56 грн, з яких: 1242,40 грн - сума страхового відшкодування; 159,30 - пеня; 7,96,00 грн - 3 % річних; 326,90 грн - втрати від інфляції.

Суд відносно заяви позивача від 25.05.2015 № 03/1939 зазначає таке. Виходячи зі змісту позовної заяви, позивачем не заявлялися вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних і втрат від інфляції. Відтак, заявлення наведених позовних вимог є фактично зміною предмета позову. При цьому, виходячи з протоколу судового засідання від 13.05.2015, суд перейшов до розгляду справи по суті, а тому відповідно до положень ч. 4 ст. 22 ГПК України, вимоги щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних і втрат від інфляції судом до розгляду не приймаються, заява від 25.05.2015 № 03/1939 судом відхиляється.

Відповідач свого повноважного представника в жодне судове засідання не направив, від відповідача обґрунтованих письмових пояснень з цього приводу до суду не надходило, в той час як ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПРОВІДНА» повідомлено судом про дату, час і місце засідання належним чином, що підтверджується повідомленням поштового зв'язку про вручення поштового відправлення.

Також відповідач правом, забезпеченим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, відзив на позов до суду не подав у зв'язку із чим, відповідно до положень статті 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 27 травня 2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши представників сторін даної справи, судом встановлено наступне.

Між товариством з додатковою відповідальністю страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ», як страховиком, (далі - позивач) та Рутковським В.Ю. (далі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, що не є предметом застави від 25.02.2014 № 06-R/01-040-03768 (далі - договір добровільного страхування).

Відповідно до предмету договору добровільного страхування позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, які пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу Kia Carens з державним номерним знаком АА2726ОН (далі - застрахований ТЗ).

01 квітня 2014 року на автомобільній дорозі Херсон-Керч (121 км + 20 м) м. Армянськ, АР Крим відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого ТЗ та транспортного засобу "DAEWOO NEXIA" із державним номерним знаком АК4796ВХ, яким керував Дичок Віктор Євгенович.

Наведене ДТП оформлена його учасниками (водіями ТЗ) повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом).

Внаслідок зазначеного вище ДТП застрахований ТЗ отримав механічні пошкодження.

Виходячи з приписів ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що ФОП Микитюком В.Б. виставлено рахунок від 07.04.2014 № 582, згідно із яким загальна вартість відновлювального ремонту застрахованого ТЗ складає 6156,00 грн.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування, складеного позивачем, сума страхового відшкодування складає 2242,40 грн.

Згідно зі страховим актом від 07.10.2014 № СТ/14/0129 взяв до уваги європротокол та визнав Дичка В.Є. винною у настанні страхового випадку особою. Тобто, позивач прийняв зазначений європротокол як належний доказ настання страхового випадку.

Також суд зазначає, що підставою для визначення розміру страхового відшкодування слугував рахунок від 07.04.2014 № 582, виставлений ФОП Микитюком В.Б.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України "Про страхування" розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Суд встановив, що сторонами договору добровільного страхування досягнуто згоди, що розмір збитків визначається на підставі документів рекомендованої станції технічного обслуговування (пункти 7, 15.7 договору добровільного страхування).

Також встановлено, що позивачем здійснено страхове відшкодування на користь страхувальника на суму 2242,40 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 07.10.2014 № б/н, засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.

За правилами, встановленими ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України, позивач є саме тією особою, до якої перейшло право вимоги страхового відшкодування, виплаченого страхувальникові на підставі Договору добровільного страхування.

Судом встановлено, що на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність Дичка В.Є., як особи, яка на законних підставах експлуатувала транспортний засіб "DAEWOO NEXIA" із державним номерним знаком АК4796ВХ, була застрахована ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПРОВІДНА» на підставі договору у вигляді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС № 1446455 зі строком дії з 09.06.2013 по 08.06.2014, цим полісом встановлено франшиза в розмірі 1000,00 грн.

Так, позивач, з метою реалізації свого права, забезпеченого ст. 27 ЗУ "Про страхування" та ст. 993 ЦК України, 08 грудня 2014 року передав відповідачеві лист від 05.12.2014 № 03/2909, згідно з яким вимагав від відповідача виплати страхового відшкодування в сумі 2242,40 грн.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Спір між сторонами судового процесу виник, як вказує позивач, внаслідок порушення відповідачем його грошового зобов'язання за договором обов'язкового страхування, відповідач вимог, викладених у листі від 05.12.2014 № 03/2909, не виконав, суму страхового відшкодування позивачеві не виплатив. Наведена обставина призвела до звернення позивача до господарського суду за захистом свого порушеного права та охоронюваного законом інтересу шляхом стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 2242,40 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з урахуванням такого.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як встановлено вище, позивачем заявлена вимога з урахуванням франшизи, встановленої полісом серії АС № 1446455, та яка складає 1000,00 грн.

Таким чином, з урахуванням вимог п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", наявність рахунка від 07.04.2014 № 582, страхового акта від 07.10.2014 № СТ/14/0129 та видаткового касового ордера від 07.10.2014 № б/н є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Отже, з урахуванням фактичних обставин справи та в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача страхового відшкодування підлягає задоволенню частково в сумі 1242,40, з тих підстав, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином останнім доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем в порядку, визначеному ст. 33, 34 ГПК України, не спростовано.

При цьому суд зазначає таке. Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню частково, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 5 ст. 49 ГПК України).

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПРОВІДНА» (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 25; ідентифікаційний код 23510137, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код 32382598, на будь-який його рахунок, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) страхове відшкодування в сумі 1242,40 (одна тисяча двісті сорок дві) грн 40 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1012,25 (одна тисяча дванадцять) грн 25 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02 червня 2015 року.

Суддя Я.А. Карабань