ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" травня 2015 р.Справа № 916/1679/15

За позовом Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України";

до відповідача Комунальне підприємство теплових мереж "Южтеплокомуненерго"

про стягнення 1373730,94грн.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача : Сидоренко А.С. - за дорученням;

Від відповідача: Нестерович О.П. - за дорученням.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (далі - Позивач) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Комунального підприємства теплових мереж „Южтеплокомуненерго" (далі - Відповідач) про стягнення суми пені у розмірі 761 477,05 гривень, збитки від інфляції в сумі 344 410,97 гривень та 267 842,92 гривень 3% річних, а всього 1 373 730,94 гривень, за невиконання умов Договору купівлі-продажу природного газу від 30.09.2013 № 13/3448-ТЕ-23.

Ухвалою суду від 22 квітня 2015 року порушено провадження у справі №916/1679/15 та призначено до розгляд на 18 травня 2015 року.

18.05.2015 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача не визнає та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю з підстав викладених у відзиві, вх.№ ГСОО 12531, який залучено до матеріалів справи.

За результатами судового засідання справу було розглянуто без участі представника відповідача за участю повноважного представника позивача, за наявними в ній матеріалами документів наданих позивачем. У судовому засіданні, в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення та представника позивача повідомлено про дату складення повного тексту рішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судом встановлено, що 30.09.2013 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 13/3448-ТЕ-23 (далі - Договір від 30.09.2013р).

Відповідно до пунктів 1.1 договору позивач зобов'язався поставити покупцеві імпортований природний газ, виключно для виробництва теплової енергії яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а покупець зобов'язався прийняти та оплачувати газ на умовах вказаного договору.

Так на виконання п.1.1 договору позивачем на протязі січня-квітня, жовтня - грудня місяців 2013 року поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 12 952 304,45 гривень, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2013 р. б/н за січень на суму 2 739029,69 гривень, за лютий на суму 2 181 059,12 гривень, за березень на суму 2 354 356,62 гривни, за квітень на суму 895 211,33 гривень, від 31.10.2013 року б/н за жовтень на суму 1 020 795,03 гривень, від 24.01.2014 року за листопада 2013 р. на суму 1 471 993,79 гривень, від 24.01.2014 р. за грудень 2014р. на суму 2 289 858,87 гривень.

Так п.6.1 договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Як зазначив позивач у своєму позові відповідачем було сплачено заборгованість повністю але з порушенням строків, тому було нараховано пеню в сумі 761 477,05 гривень, інфляційні збитки в сумі 344 410,97 гривень та 267 842,92 гривень 3% річних.

Відповідач - Комунальне підприємство теплових мереж "Южтеплокомуненерго" проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву № 01-10-631від 13.05.2015 року (вх. ГСОО № 12531/15 від 18.05.2015р.).

14.02.2014 року між сторонами Комунальним підприємством теплових мереж "Южтеплокомуненерго" та НАК „Нафтогаз України", а також Головним Управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Департаментом фінансів Одеської обласної державної адміністрації, департаментом розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Южненської міської ради було укладено договір №190/30 про організацію взаєморозрахунків.

Так п.9 договору №190/30, передбачає, що КП теплових мереж "Южтеплокомуненерго" перераховує на рахунок НАК „Нафтогаз України" кошти в сумі 9 000 000 гривень, для погашення заборгованості за спожитий природний газ за договором №13/3448-ТЕ-23 за 2013 рік.

Так з метою виконання договору сторони прийняли зобов'язання не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно договору, та засвідчили, що після виконання умов договору сторони не мають жодних претензій. Строком виконання повного зобов'язання з моменту перерахування коштів територіальними органами Казначейства.

На виконання вказаного договору відповідачем було перераховано 9 000 000 гривень за платіжним доручення №7 від 01.04.2014 року.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав:

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перша статті 691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу частини другої статті 20 Господарського кодексу України, захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (частина перша статті 218 Господарського кодексу України). Отже, для застосування неустойки (штрафу, пені) необхідним є встановлення наявності таких елементів правопорушення як факт господарського правопорушення та протиправність поведінки порушника, тобто невідповідність її нормам закону або умовам договору.

Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (пункт 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14).

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу (пункт 1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14).

Отже, обов'язковою передумовою для застосування пені, як засобу відповідальності (санкції) у сфері господарювання, і для отримання кредитором компенсації (плати) у вигляді 3 % річних, є порушення боржником існуючого грошового зобов'язання. Адже зобов'язання може бути порушено, лише після його виникнення.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Пунктом 11.1 Договору від 30.09.2013 передбачено, що він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Тобто, сторонами Договору від 30.09.2013 не встановлено, що його умови щодо строків оплати за поставлений природний газ та відповідальності за невиконання цього обов'язку, застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Зазначення у пункті 2.1 Договору від 30.09.2013 обсягу газу, що передається покупцеві з 01.01.2013 по 31.12.2013, не є таким встановленням, адже не врегульовує переддоговірних відносин між сторонами в частині порядку та строків оплати за газ, а також відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Як встановлено судом позивачем на протязі січня-квітня, жовтня - грудня місяців 2013 року поставлено природного газу на загальну суму 12 952 304,45 гривень та згідно виписки банку щодо руху коштів, відповідачем на виконання умов договору №13/3448-ТЕ-23 перераховані кошти в сумі 150 000 гривень - 11.11.2013р., 150 000 гривень - 28.11.2013р, 10 000 гривень - 03.12.2013р, 90 000 гривень - 03.12.2013р., 140 000 гривень - 06.12.2013р., 150 000 гривень - 10.12.2013р., 200 000гривень - 11.12.2013р., 10 000 гривень - 13.12.2013р., 70 000 гривень - 13.12.2013р., 220 000 гривень - 13.12.2013 р., 460 000 гривень - 16.01.2014р., 400 000 гривень - 04.02.2014р., 600 000 гривень - 19.02.2014р, 33 075,64 гривень - 20.02.2014р., 100 000 гривень - 12.02.2014р., 9 000 000 гривень - 01.04.2014р.,

14 лютого 2014 року відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України „Про державний бюджет України на 2014 рік і в порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання, що вироблялися, транспортувалися, та постачалися населенню , яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади тчи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30, між Комунальним підприємством теплових мереж «Южтеплокомуненерго», НАК «Нафтогаз України» , Головним Управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, Департаментом фінансів Одеської обласної державної адміністрації, Департаментом розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства, Фінансовим управлінням Южненської міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства Южненської міської ради було укладено договір № 190/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік») .

Пунктом 9 Договору № 190/30 сторони погодили, що Комунальне підприємство теплових мереж „Южтеплокомуненерго" перераховує на рахунок НАК «Нафтогаз України» кошти у сумі 9 000 000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 1 500 000,00 грн, для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 30.09.2013р. №13/3448-ТЕ-23 за 2013 рік.

З метою виконання Договору сторони прийняли зобов'язання не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до Договору та засвідчили, що після виконання Договору сторони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета Договору, пункти 12 (2), 17 Договору № 190/30. Строк виконання нового зобов'язання пов'язаний з моментом перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету. Згідно виписки з рахунку Комунального підприємства теплових мереж „Южтеплокомуненерго" за 01 квітня 2014 р. та платіжного доручення № 7 від 01 квітня 2014 р. грошові кошти на підставі договору про організацію взаєморозрахунків у розмірі 9 000 000,00 грн. сплачені Відповідачем на користь Позивача.

Оскільки, уклавши 14.02.2014 року Договір № 190/30, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до Договору № 13/3448-ТЕ-23, то підстави стягнення пені, передбаченої підпунктом 7.2. Договору відсутні.

Аналогічна позиція викладена у Постановах Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 09.09.2014 року у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012; від 16.09.2014р у справі №5011 -42/1230-2012-69/542-2012; від 30.09.2014 року у справі №5011-35/1534-2012-42/553-2012: «слід погодитися з висновками суду касаційної інстанції про відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої підпунктом 7.3.1 пункту 7.3 договору поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Отже, для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.3.1 пункту 7.3 договору поставки природного газу, та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків. який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 16 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Виходячи з того, що зобов'язання з оплати природного газу на умовах договору поставки сторонами припинено за домовленістю сторін, прострочення оплати на умовах договору про організацію взаєморозрахунків відповідачем не допущено, отже в позові про стягнення штрафних санкцій за прострочення указаної суми за таких обставин слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України при відмові в позові покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України..

Повне рішення складено 02 червня 2015 р.

Суддя Г.І. Гуляк