КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Справа№ 910/26413/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Хрустенко Р.Ю.-представник;

Кобилецький О.І.-представник;

Від відповідача: Ковриженко С.О.-представник;

Талалуєва Н.В.- представник;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрівська компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2015

у справі № 910/26413/14 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрівська

компанія"

до Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії"

про стягнення 668 132, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Олександрівська компанія" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії" 668 132,00 грн. збитків.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач здійснив незаконне списання з поточного рахунку позивача та перерахування на користь третіх осіб грошових коштів у загальній сумі 668 132,00 грн. на підставі платіжних доручень від 10.07.2013 № 391 та 392, які були оформлені неналежним чином ( не містили усіх обов'язкових реквізитів, а відтак , не могли вважатись розрахунковими документами, на підставі яких можливе списання коштів).На думку позивача, це сталось через неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків як банківської (фінансової) установи, які покладені на нього чинним законодавством, в частині обов'язкової перевірки належності оформлення розрахункового документа перед його виконанням.У результаті таких дій відповідача позивачу були задані збитки у розмірі 668 132,00 грн., які незаконно вибули з володіння останнього.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2015 у справі №910/26413/14 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Олександрівська компанія" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що рішення суду прийнято з неповним з'ясуванням обставин справи, на підтвердження чого в своїй апеляційній скарзі виклав ряд обставин, які, на його думку, виступають підтвердженням його правової позиції та спростовують правильність винесеного рішення.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрівська компанія" у справі № 910/26413/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрівська компанія" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 21.04.2015.

В судовому засіданні 21.04.2015 представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу та витяг з офіційного сайту АТ "Укрексімбанк" щодо правил заповнення платіжного доручення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 розгляд справи відкладено на 21.05.2015.

20.05.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі та клопотання про долучення додаткових доказів по справі, а саме копії платіжного доручення № 2154 від 08.05.2015, копій листів від 12.05.2015 № 9 та від 14.05.2015 № 690.Зазначені документи були колегією суддів оглянуті та долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 розгляд справи відкладено на 02.06.2015.

02.06.2015 від представника позивача через відділ документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення по справі та клопотання про долучення додаткових доказів по справі, а саме копії платіжного доручення № 2154 від 08.05.2015, копій листів від 12.05.2015 № 9 та від 14.05.2015 № 690, копії запиту від 08.05.2015 та копії листа НБУ від 19.05.2015. Зазначені документи були колегією суддів оглянуті та долучені до матеріалів справи.

02.06.2015 від представника відповідача через відділ документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення по справі з додатками ( роздруківки Порядків № 817,609, № 908/13/13/14 від 28.05.2014, № 1010/14 від 17.07.2014).

В судовому засіданні 02.06.2015 сторони надали свої пояснення по справі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 24.09.2012 між позивачем ( клієнтом ) та відповідачем ( банком ) був укладений договір банківського рахунку № Т047- 013010937.

Згідно п. 1.1. вказаного договору відповідач, відповідно до чинного законодавства України, в т.ч. нормативно - правових актів Національного банку України, відкриває клієнту (позивачу) поточний/і рахунок/и в національній та/або в іноземній валюті/ах (далі - Рахунок/ки) та здійснює розрахунково-касове обслуговування позивача - приймання і зарахування на рахунок/ки грошових коштів, що надходять позивачу, виконання розпоряджень позивача про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка/ів та проведення інших операцій за рахунком/ами. Розрахунково-касове обслуговування позивача здійснюється протягом операційного часу, визначеного в тарифах банку, що являються додатком № 1 до договору банківського рахунку.

24.09.2012 між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода № 2 до вказаного договору.

Відповідно до п.1.1. додаткової угоди № 2 відповідач передає позивачу за його письмовою заявою програмно-технічний комплекс " Система дистанційного банківського обслуговування клієнтів ІРОВБ ", а також надає послуги по її обслуговуванню та здійснює розрахункове обслуговування позивача на умовах, визначених договором, з урахуванням особливостей, передбачених цією додатковою угодою № 2.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 10.07.2013 шляхом несанкціонованого втручання у роботу системи дистанційного банківського обслуговування клієнтів iPOBS позивача невстановленими особами відповідачу було надіслано 2 платіжних доручення на списання коштів з поточного рахунку позивача, які в той же день були виконані відповідачем, а саме:

- платіжне доручення №391 від 10.07.2013 на суму 440 249,00 грн. про перерахування коштів на користь ТОВ " Альва - Сервіс " з призначенням платежу "*;32594722; 13050200; орендна плата за землю за 08- 12,2013р. Термін сплати 30.07.2013 р. Сплачується повністю. Без ПДВ" ;

- платіжне доручення №392 від 10.07.2013 р. на суму 227883,00 грн. про перерахування коштів на користь фізичної особи-підприємця Давлетенко Рамана Ігоровича з призначенням платежу "*;32594722; 13050200; орендна плата за землю за 08,2013р. Термін сплати 30.08.2013р. Сплачується повністю. Без ПДВ".

Вказані платіжні доручення про перерахування коштів на користь суб'єктів господарювання у реквізиті " Призначення платежу " не містили інформацію про документ, на підставі якого такий платіж здійснюється ( договір, рахунок, акт тощо ).

Внаслідок цього, з рахунку позивача були, на думку останнього, незаконно списані грошові кошти на загальну суму 668 132,00 грн., що підтверджується випискою по особовим рахункам від 10.07.2013.

Так, відповідно до ст. 51 Закону України "Про банки та банківську діяльність", безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді. Платіжні інструменти мають бути оформлені належним чином і містити інформацію про їх емітента, платіжну систему, в якій вони використовуються, правові підстави здійснення розрахункової операції і, як правило, держателя платіжного інструмента та отримувача коштів, дату валютування, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення банком розрахункової операції, що цілком відповідають інструкціям власника рахунку або іншого передбаченого законодавством ініціатора розрахункової операції. При виконанні розрахункової операції банк зобов'язаний перевірити достовірність та формальну відповідність документа.

Відповідно до ст. 1.24 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Відповідно до ст. 22.6 вказаного Закону, обслуговуючий платника банк (тобто, у даному випадку Відповідач-1) у розрахунковому документі зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунка платника та коду юридичної особи згідно з ЄДРПОУ/реєстраційним (обліковим) номером платника податків і приймати цей документ лише в разі їх збігу.

Крім цього, обслуговуючий платника банк перевіряє повноту, цілісність і достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України. У разі недотримання зазначених вимог відповідальність за шкоду, заподіяну платнику, покладається на банк, що обслуговує платника.

Відповідно до п. 1.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті № 22, затвердженої Постановою Національно Банку України від 21.01.2004 р., банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Згідно п.1.7 Інструкції №22 кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків ( включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції ) або на підставі розрахункових документів стягувачів, згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Крім того, згідно з п. 2.10 Інструкції №22 клієнт, виходячи з технічних можливостей своїх та обслуговуючого банку, може подавати до банку розрахункові документи як на паперових носіях, так і у вигляді електронних розрахункових документів, використовуючи системи дистанційного обслуговування. Спосіб подання клієнтом документів до банку передбачається в договорі банківського рахунку. Банк, що обслуговує платника із застосуванням систем дистанційного обслуговування, зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунку платника і його коду, що зазначені в електронному розрахунковому документі, і приймати цей документ до виконання, лише якщо вони належать цьому платнику.

Відповідно до п.11.5 Інструкції №22 під час здійснення розрахунків за допомогою систем дистанційного обслуговування ( " клієнт - банк ", " клієнт - Інтернет - банк " тощо ) застосовуються електронні розрахункові документи.

Реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системах дистанційного обслуговування, визначаються договором між банком та клієнтом, але обов'язково цей документ має містити такі з них: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суму цифрами; призначення платежу; електронний/і цифровий/і підпис/и;інші реквізити, які під час формування електронного розрахункового документа системою електронних платежів розміщуються в полі " Допоміжні реквізити ".

Відповідальні особи платника, які вповноважені розпоряджатися рахунком і на законних підставах володіють особистим ключем, від свого імені або за дорученням особи, яку представляють, накладають підписи під час створення електронного розрахункового документа.

Згідно п. 11.8 Інструкції №22 під час використання систем дистанційного обслуговування клієнт має дотримуватися всіх вимог, що встановлює банк, з питань безпеки оброблення електронних розрахункових документів.

Законодавець не вказує на конкретний перелік інформації, яку повинен вказати платник у реквізиті " Призначення платежу ", а саме платник визначає достатність зазначеної інформації.

Згідно з п. 1.19 Інструкції №22 банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, оформленого клієнтом, а також за повноту і своєчасність сплати клієнтом податків, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (обов'язкових платежів). Відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ, несе платник, який у разі її невідповідності має відшкодовувати банку завдану внаслідок цього шкоду.

Крім того, відповідно до п. 3.8 Інструкції № 22 саме платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення " Призначення платежу ". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Як вже зазначалось раніше, 24.09.2012 між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода №2 до договору банківського рахунку №Т047-013010937 від 24.09.2012 , відповідно до якого банк обслуговує клієнта через системи дистанційного банківського обслуговування iFOBS. При цьому, положеннями даної додаткової угоди №2 до договору банківського рахунка №Т047-013010937 від 24.09.2012 , визначено порядок такого обслуговування та вимоги безпеки оброблення електронних розрахункових документів.

Пунктом 4.3 вказаної додаткової угоди №2 до договору банківського рахунка №Т047- 013010937 від 24.09.2012 передбачено, що клієнт зобов'язується:

- забезпечити конфіденційність та належне зберігання програмного забезпечення системи, документів, що відносяться до захисту електронних розрахунків, ключам носіїв ЕЦП уповноважених осіб клієнта таким чином, щоб виключити можливість втрати контролю над ними - їх розголошення, псування, крадіжки, втрати, несанкціонованого копіювання, використання не уповноваженими особами клієнта, а також доступу до них сторонніх осіб, тощо;

- у випадку псування, крадіжки, втрати, несанкціонованого копіювання ЕЦП, розкриття, тощо, хоча б одного з носіїв ЕЦП негайно припинити роботу в системі і невідкладно сповістити про це Банк всіма можливими способами, в тому числі обов'язково у письмовій формі, незалежно від наявності чи відсутності відомостей про їх несанкціоноване використання;

- без письмового дозволу банку або всупереч вимогам документації, наданої клієнту, згідно п.2.2 цієї додаткової угоди, не вносити будь-яким чином зміни у надане йому програмне забезпечення. Зараження програмними " вірусами " або порушення цілісності програмного забезпечення внаслідок недбальства або некомпетентності уповноважених осіб клієнта вважається порушенням клієнтом цієї додаткової угоди.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 10.07.2013 засобами системи дистанційного банківського обслуговування iFOBS в банк надійшли платіжні доручення № 391 від 10.07.2013 на суму 440 249,00 грн. " *;32594722;13050200; орендна плата за землю за 08-12,2013 р. Термін сплати 30.07.2013 р. Сплачується повністю. Без ПДВ " та № 392 від 10.07.2013 р. на суму 227883.00 грн. " *;32594722;13050200; орендна плата за землю за 08.2013 р. Термін сплати 30.08.2013 р. Сплачується повністю. Без ПДВ ".

Вказані розрахункові документи № 391 від 10.07.2013 та № 392 від 10.07.2013 були оформлені відповідно до норм чинного законодавства, в тому числі містили всі вказані обов'язкові реквізити, були підписані дійсними електронно-цифровими підписами уповноважених осіб ТОВ " Олександрівська компанія " Іванова О.В. і Швалової JI.A. та надійшли до банку протягом операційного часу, зовнішні ознаки реквізиту призначення платежу були наявні в обох випадках, а тому банк виконав платіжні доручення в день їх надходження.

10.07.2013 до банку надійшов лист ТОВ " Олександрівська компанія " за № 10/7 з повідомленням про неможливість користування комп'ютером в результаті дії вірусів.

Відповідно до п. 6.2 додаткової угоди №2 до договору банківського рахунка №Т047-013010937 від 24.09.2012 року, банк не несе відповідальності зокрема,

- за несанкціоноване перерахування коштів та/або банківських металів з рахунку/ів клієнта, яке сталося внаслідок втрати контролю останнім за програмним забезпеченням системи, носіями ЕЦП уповноважених осіб клієнта;

- недотримання клієнтом вимог інформаційної безпеки банку під час роботи у системі.

Відповідно до п. 6.3 додаткової угоди № 2 до договору банківського рахунка №Т047-013010937 від 24.09.2012 р. клієнт несе всю відповідальність за достовірність і точність оформлення всіх документів з використанням ЕЦП уповноважених осіб, які передані в банк під час дії всієї додаткової угоди з використанням системи

Пунктом 6.4 додаткової угоди № 2 до договору банківського рахунка №Т047- 013010937 від 24.09.2012 р. передбачено, що у випадку встановлення фіктивності оформленого за допомогою ЕЦП електронного платіжного документу, збитки, заподіяні одній із сторін в результаті здійсненої на підставі такого фіктивного документу операції, підлягають відшкодуванню за рахунок сторони, яка оформила такий фіктивний документ/сторони, що ініціювала здійснення відповідної операції на підставі такого фіктивного документу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновкому суду першої інстанції, що при виконанні платіжних доручень №391 від 10.07.2013 та №392 від 10.07.2013 банк діяв виключно в порядку, передбаченому вищевказаними Інструкцією та законами, тому вина відповідачата правові підстави для притягнення його до відповідальності, передбаченої п. 22.6 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", відсутні.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до того, що саме з вини відповідача була списана оспорювана сума коштів.

Згідно з п.21.1. ст.21 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ініціювання переказу проводиться, зокрема, шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Пунктом 1.19. Інструкції про безготівкові розрахунки передбачено,що банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, оформленого клієнтом. Відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ, несе платник.

При цьому, відповідно до пункту 2.3. Інструкції про безготівкові розрахунки: відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що на банк не може бути покладено відповідальність за проведення переказу, здійсненого на підставі платіжних доручень №№ 391 та 392 від 10.07.2013 оскільки саме на платника покладено відповідальність за правильність заповнення розрахункового документу, а банк платника при проведенні переказу зобов'язаний перевірити лише реквізити платника, а не отримувача.

Статтею 32.3.2 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" унормовано, що у разі помилкового переказу з рахунку неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов'язаний переказати відповідну за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором".

Отже, обов'язковою умовою притягнення банку до відповідальності на підставі зазначеної норми Закону с встановлення факту переказу з рахунку саме неналежного платника.

Пунктом 1.32. ст. 1"Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено наступне:

платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів.

Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

У спірних правовідносинах позивач не може бути неналежним платником, а навпаки є належним платником, оскільки позивач самостійно ініціював зазначений переказ на підставі платіжних доручень №391 від 10.07.2013 та №392 від 10.07.2013, які містили правильні реквізити платника, та крім того не були відкликані позивачем.

До аналогічних висновків дійшов Виший господарський суд України в воїй постанові від 24.03.2015 по справі № 910/21047/13.

Поcилання скаржника на втручання у роботи системи дистанційного банківського обслуговування клієнтів іPOВS позивача невстановлених осіб, якими було надіслано відповідачу 2 платіжних доручення на списання коштів з поточного рахунку позивача, не береться колегією суддів до уваги, оскільки забезпечення належного зберігання програмного забезпечення системи, документів, що відносяться до захисту електронних розрахунків, ключів носіїв ЕЦП, знаходиться в сфері відповідальності клієнта.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що позивач, враховуючи ситуацію, що склалась, повинен був звернутись з позовом саме до третіх осіб, які отримали ці кошти ( ТОВ «Альва-Сервис» та ПП Давлетенко Роман Игоревич), а ніяк не до відповідача. Відповідно до пояснень позивача, ним не було вжито жодних заходів щодо вирішення питання щодо повернення коштів саме з третіми особами.

Зазначені дії позивача не можуть свідчити про неналежність та неправомірність переказу на підставі платіжних доручень №№ 391 та 392 від 10.07.2013,оскільки вказані особи зазначені як отримувачі, а тому, з огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрівська компанія" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2015 у справі № 910/26413/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/26413/14 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко