УХВАЛА

31.03.2015Справа № 5011-7/3862-2012

За скаргою Публічного акціонерного товариства «Київський Завод електротранспорту»

на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Київський Завод електротранспорту"

до Комунального Підприємства "Київпастранс"

про стягнення 982 379,66 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача (скаржника): Кондратенко М.О. - довіреність б/н від 08.10.2014 року;

від відповідача (боржника): не з'явилися;

від ВДВС: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

25.07.2012 року на примусове виконання рішення Господарського суду м. Києва від14.05.2012 року по справі № 5011-7/3862-2012, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2012 та набрало законної сили з 10.07.2012 року, видано наказ про стягнення з Комунального Підприємства "Київпастранс" (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2, ) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконавчого провадження на користь Публічного акціонерного товариства "Київський Завод електротранспорту" (03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 143/2, ) 392 729 (триста дев'яносто дві тисячі сімсот двадцять дев'ять) грн. 04 коп. - 3 % річних, 589 650 (п'ятсот вісімдесят дев'ять тисяч шістсот п'ятдесят) грн. 62 коп. - інфляційних втрат, 19 647 (дев'ятнадцять тисяч шістсот сорок сім) грн. 60 коп. - судового збору.

Публічне акціонерне товариство "Київський Завод електротранспорту" звернулося до Господарського суду м. Києва зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19.02.2015 року розгляд скарги призначено на 31.03.2015 року.

У судове засідання 31.03.2015 року представники ВДВС та відповідача не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, однак згідно вимог ст.121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

В судовому засіданні 31.03.2015 року представник скаржника скаргу підтримав в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника скаржника, суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.07.2012 року на примусове виконання рішення Господарського суду м. Києва від14.05.2012 року по справі № 5011-7/3862-2012, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2012 та набрало законної сили з 10.07.2012 року, видано наказ про стягнення з Комунального Підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2, ) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконавчого провадження на користь Публічного акціонерного товариства "Київський Завод електротранспорту" (03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 143/2, ) 392 729 (триста дев'яносто дві тисячі сімсот двадцять дев'ять) грн. 04 коп. - 3 % річних, 589 650 (п'ятсот вісімдесят дев'ять тисяч шістсот п'ятдесят) грн. 62 коп. - інфляційних втрат, 19 647 (дев'ятнадцять тисяч шістсот сорок сім) грн. 60 коп. - судового збору.

04.07.2013 року ПАТ ''КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД ЕЛЕКТРОТРАНСПОРТУ' звернулось із заявою до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про примусове виконання наказу Господарського суду м. Києва № 5011-7/3862-2012 від 25.07.2012 року.

08.07.2013 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Хлистуненко Святославом Сергійовичем було відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду м. Києва № 5011-7/3862-2012 від 25.07.2012 р. (ВП № 38728478).

02.04.2014 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Слободчиком Дмитром Григоровичем, при примусовому виконанні наказу Господарського суду м. Києва № 501 і-7/3862-2012 від 25.07.2012 p., було винесено постанову про арешт коштів боржника.

26.09.2014 державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві М.А. Корольовим, при примусовому виконанні наказу Господарського суду м. Києва № 5011-7/3862-2012 від 25.07.2,012 p., було винесено постанову про передачу матеріалів зведеного виконавчого провадження про стягнення з КГІ "Київпастранс" коштів на користь фізичних та юридичних осіб на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у м. Києві.

08.10.2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної ' виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Дяконом Назарієм Миколайовичем, при примусовому виконанні наказу господарського суду м. Києва № 5011-7/3862-2012 від 25.07.2012 p., винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження.№38728478 (Номер зведеного виконавчого провадження: 43626878).

26.12.2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Дяконом Назарієм Миколайовичем, при примусовому виконанні наказу Господарського суду м. Києва № 5011-7/3862-2012 від 25.07.2012 р., винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві (далі по тексту - Постанова від 26.12.14 № 38728478).

Відповідно до ч. 4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

23.01.2015 року відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві на адресу ПАТ "КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД ЕЛЕКТРОТРАНСПОРТУ" відправлено Постанову від 26.12.14. ВП № 38728478, яка отримана 26.01.2015 р., що підтверджується відбитком штемпеля на конверті, а також інформацією про переміщення поштової кореспонденції за штрих кодовим ідентифікатором на офіційному сайті Укрпошти.

ПАТ "КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД ЕЛЕКТРОТРАНСПОРТУ" вважає, що дії відділу примусового виконання : рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві є неправомірними, а постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 38728478 від 26.12.14. прийнята з порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Зі змісту Постанови від 26.12.14. ВП № 38728478 вбачається, що державний виконавець Дякон Н.М. прийшов до висновку, із посиланням на Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.08.13. у справі №826/11171/13-а (однак це не Рішення а Постанова), пункти 2, 3, 6, 24 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», що виконавчий документ підлягає поверненню стягувану.

Суд зазначає, що посилання державного виконавця на Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 1 серпня 2013 року у справі № 826/11171/13-а є неправомірним, так як зазначене посилання не має жодного відношення до ПАТ "КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД ЕЛЕКТРОТРАНСПОРТУ", яке не було стороною по значеній справі та судовий розгляд стосувався іншого виконавчого провадження, а саме ВП №37494072 від 24.04.2013 р.. Крім цього, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2014 р. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.08.2013 року у справі №826/11171/13-а та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 року було скасовано.

Більше того, у зазначеній постанові суд прийшов до висновку, що державна виконавча служба повинна визначити яке майно належить КП «Київпастранс» на праві господарського відання, а яке на праві власності. Саме з цих підстав суд частково задовольнив скаргу та звільнив майно боржника з-під арешту. Тобто судом не встановлювалось, що все майно боржника належить йому на праві оперативного управління.

Крім того, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.04.2014 р. яка винесена заступником начальника відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Слободчиком Дмитром Григоровичем, при примусовому виконанні наказу Господарського суду м. Києва №5011-7/3862-2012 від 25.07.2012 р., станом на момент розгляду скарги не скасована.

Таким чином підстави викладені державним виконавцем Дяконом Н.М. у Постанові від 26.12.14. ВП №38728478 юридично не підтвердженні з огляду на те, що Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.08.2013 року у справі № 826/11171/13-а, якою скасовано постанову управління державної , виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 24.04.13. ВП № 37494072 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2014 р., - було скасовано.

Крім того, за змістом ст.ст. 11, 32, 52 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний здійснити всі заходи щодо розшуку майна боржника для здійснення заходів І примусового виконання рішення.

Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови, державний виконавець Дякон Н.М. зазначає, що здійсненими заходами не виявлено майна та коштів боржника на які можна звернути стягнення не виявлено.

Заявник вважає даний висновок таким, що не відповідає дійсності, оскільки кожний з мешканців Києва користується комунальним транспортом, який належить КП «Київпастранс» та відповідно сплачує плату за проїзд в ньому, і, відповідно, кошти які отримує боржник належать йому на праві власності. Також боржник отримує дохід з інших джерел, окрім бюджетних трансферів та отримання плати за проїзд, зокрема за розміщення реклами, тощо.

Крім того, як зазначає стягувач, крім транспорту для перевезення пасажирів, боржник володіє і Допоміжним транспортом (технічним транспортом, транспортом для службового користування, тощо).

З огляду на вищевикладене та не спростування твердження скаржника, суд дійшов до висновку, що висновок державного виконавця про відсутність коштів та майна боржника на яке можливо звернути стягнення є передчасним та таким що не відповідає дійсним обставинам справ.

В статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені «Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та і примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими 1 нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, і що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок повернення виконавчого документа стягувачу та вказує, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не І здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу в тому числі у разі, якщо наявна встановлена і законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно І чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно і боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку.

З 01.01.2013 року набрав чинності Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових А рішень", який згідно зі статтею 1 встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих Г документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості І їх виконання.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно з статтею 4 цього Закону, особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з І державного підприємства або юридичної особи, яка зазначає, виконання таких рішень суду здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до Державної казначейської служби України документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача. У разі відсутності необхідних документів та відомостей кошти перераховуються на відповідний рахунок Державної виконавчої служби України, про порядок виплати коштів з якого державний виконавець повідомляє в установленому порядку стягувача не пізніше наступного дня після перерахування коштів. Кошти, що надійшли на відповідний рахунок Державної виконавчої служби України, перераховуються стягувачу протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей. Перерахування коштів за рішенням суду здійснюється Державною казначейською службою України у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі. Державний виконавець протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення виносить постанову про заміну стягувача на Державну казначейську службу України з одночасним направленням повідомлення такому органу. Державне підприємство або юридична особа, які визнані боржниками за рішеннями суду, зобов'язані протягом десяти Днів з дня перерахування коштів відкрити рахунки в органах Державної казначейської служби України та проводити розрахунки виключно з цих рахунків. Положення цієї частини не поширюються на банки, сто т відсотків або частка статутного капіталу яких належить державі.

Постановою Кабінету Міністрів України №267 від 15 квітня 2013 року, яка набрали сили з 18.04.2013 р.., затверджена нова редакція Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.11. (далі Порядок № 845). Зазначений порядок прийнятий відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» і пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетною кодексу України та визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Пунктом 2 Порядку № 845 вказано, що в його розумінні боржниками є визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства; а виконавчі документ - це оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження"

Відтак, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (пункт 3 Порядку № 845).

Відповідно до пункту 7 Порядку №845, у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби надає відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження. Правова норма, що міститься в ri. 7 Порядку №845, є бланкетною та відсилає до положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

В силу вимог п. 3.15 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої накатом Міністерства Юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року № 489/20802 (далі по тексту - Інструкція), при поверненні виконавчого документа стягувачу необхідно враховувати, що підставою для повернення виконавчого документа згідно з п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» є встановлення безпосередньо у Законі заборони звертати стягнення на окреме майно чи кошти боржника. Якщо заборона випливає із норми закону, наприклад така заборона встановлена судом, який відповідно до закону має право заборонити звернення стягнення на майно боржника, необхідно керуватися п., 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (яка передбачає таку підставу як "відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такою майна виявилися безрезультатними").

Таким чином, посилання державного виконавця на п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» є таким що протирічить нормам чинного законодавства та матеріалам виконавчого провадження, оскільки згідно з вимогами п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 3.15 Інструкції державний виконавець мав встановити, що безпосередньо у законі встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти Комунального підприємства «КИЇВЛАСТРАНС» (боржника у виконавчому провадженні) і у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також що в законі наявна заборона щодо проведення інших виконавчих дій стосовно цього боржника, що виключає можливість виконання виконавчого документу ухвали Господарського суду міста Києва від 18.09.12. по справі 30/300.

Про наявність обставин, зазначених у ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець складам акт, що передбачено ч. 2 ст. 47 Закону.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» про повернення стягувачу виконавчого документа державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Відповідно до 3.17 Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Разом із тим, в порушення вимог п. 3.17 Інструкції результати виконання виконавчого документу - наказу Господарського суду м. Києва № 5011-7/3862-2012 від 25.07.2012 p., в оскаржуваній постанові не зазначені.

Як зазначено в постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.08.2013 р. у справі № 826/11171/13-а, на яку посилається Відповідач у постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві, майно боржника - Комунального підприємства «Київпастранс» не описувалося та акти опису державним виконавцем не складалися.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що у державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Дякона Н.М., були відсутні правові підстави для повернення виконавчого документу (наказу Господарського суду м. Києва №5011-7/3862-2012 від 25.07.2012 p.) стягувачеві , а тому такі дії - є неправомірними, а постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 38728478 від 26.12.14. - незаконною.

Згідно ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень.

Відповідно до п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення скарги Публічного акціонерного товариства «Київський Завод електротранспорту».

Виходячи з вищенаведеного та керуючись, ст. 86, 121-2 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства «Київський Завод електротранспорту» - задовольнити повністю.

2. Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо повернення виконавчого документа - наказу господарського суду м. Києва №5011-7/3862-2012 від 25.07.2012 року.

3. Визнати недійсною Постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ВП №38728478 від 26.12.2014 року про повернення виконавчого документу стягувачеві.

4. Зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві вчинити дії з примусового виконання наказу господарського суду м. Києва №5011-7/3862-2012 від 25.07.2012 року виданого на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 14.05.2012 року по справі № 5011-7/3862-2012, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2012 року та набрало законної сили з 10.07.2012 року.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Якименко М.М.