КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2015 р. Справа№ 910/22168/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Лобаня О.І.

при секретарі судового засідання Цоя Д. С.,

за участю представників сторін:

позивача: Солдаткін О. С. (довіреність від 32.12.2014 № 23/12-СОЛ);

відповідача: Петрик С. А. (довіреність від 18.02.2015 б/н).

розглянувши матеріали апеляційної скарги

товариства з обмеженою відповідальністю «Нові транспортні технології»

на рішення господарського суду міста Києва від 25.12.2015 р.

у справі № 910/22168/14 (суддя Пінчук В.І.),

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Нові транспортні технології»,

про стягнення 5 016,96 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.12.2014 року у справі № 910/22168/14 позов задоволено повністю. Вирішено стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю " Нові транспортні технології " на користь товариства з обмеженою відповідальністю " Арсенал - Центр " 5016 грн. 96 коп. попередньої оплати, 1827 грн. 00 коп. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 25.12.2014 у справі № 910/22168/14 та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 року у справі №910/22168/14 прийнято апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Нові транспортні технології» до провадження та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін на 15.04.2015.

Ухвалою від 15.04.2015 апеляційний господарський суд продовжив строк розгляду справи та оголосив перерву до 06.05.2015.

Представник позивача у судовому засіданні 06.05.2015 року надав усні пояснення, якими заперечив проти доводів викладених в скарзі та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.05.2015 року надав пояснення, якими підтримав доводи викладені в скарзі та доповненні до апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі усної домовленості між сторонами відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру NT-000829 від 15.06.2012 р. на загальну вартість товару в розмірі 10033,92 грн., який відповідач зобов'язався поставити позивачу

Позивачем була здійснена попередня оплата товару в розмірі 5016,96 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 008957 від 19.07.2012 р. Залишок суми позивач зобов'язаний сплатити після отримання товару.

Натомість, відповідач товар не поставив.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив відповідачу претензію вих. № 604 від 09.09.2014 р. з вимогою у строк до 19.09.2014 р. поставити оплачений товар або повернути суму попередньої оплати товару в розмірі 5016,96 грн.

Зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Проте, матеріали справи не містять доказів поставки товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 5016,96 грн., сплачений в якості попередньої оплати.

В апеляційній скарзі відповідач заперечив щодо поданої позивачем копії рахунку фактури, на якому від руки вчинено напис про передоплату 50% і остаточну оплату після поставки та зазначив, що сторони домовлялися про 100% передоплати за товар, який повинен був відповідач поставити позивачу. Доказів на підтвердження зазначеного не надав.

А з поданої скаржником роздруківки бланку (примірника) рахунку про 100% передоплату без написів від руки, не вбачається, що зазначене погоджувалось сторонами (підпис (печатка) позивача відсутні).

Проте, апеляційній суд вважає, що відповідачем не надано доказів на погодження між сторонами 100% передплати, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач прийняв часткову оплату товару від позивача та не повернув зазначені кошти. А також, відповідач не надав суду доказів звернення до позивача щодо необхідності сплати ним саме 100% оплати товару, в разі якщо б вважав дії позивача неправомірними.

В тому числі, відповідач зазначив, що претензію № 604 від 09.09.2014 з вимогою повернути суму передплати відповідач не отримував.

Апеляційним судом встановлено, що позивач направляв на адресу відповідача претензію № 604 від 09.09.2014, що вбачається з опису вкладення в цінний лист долученого позивачем до позовної заяви.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доводи скаржника з відсутності підстав для повернення позивачу вартості непоставленого товару спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства України.

Тобто, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 25.12.2015 у справі № 910/22168/14 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Нові транспортні технології» на рішення господарського суду міста Києва від ід 25.12.2015 у справі № 910/22168/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва ід 25.12.2015 у справі № 910/22168/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/22168/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.Г. Майданевич

О.І. Лобань