ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.06.15р. Справа № 910/9775/15

За позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГАТ-Україна", м. Дніпропетровськ

про стягнення 168 886,29 грн.

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Семеняк М.В., довіреність б/н від 18.05.15р.

Суть спору:

Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГАТ-Україна" про стягнення 168 886,29 грн., з яких: 154 029,09 грн. - плати за користування нежилим приміщенням, 2214,76 грн. - компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, 1224,77 грн. - 3 % річних від простроченої суми заборгованості, 11 417,67 грн. - інфляційних втрат по заборгованості за користування нежилими приміщеннями.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не уклавши відповідного договору оренди, фактично безпідставно користується та зберігає нерухоме майно не сплачуючи за нього.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2015 р. по справі № 904/9775/15 порушено провадження і розгляд справи призначено до розгляду у судовому засіданні на 19.05.2015 р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2015 р. розгляд справи відкладено на 09.06.2015 р.

Представник позивача у судові засідання явку не забезпечив. 18.05.2015 р. від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без присутності представника позивача на підставі вже поданих документів, у зв'язку з неможливістю явки в судове засідання представника позивача.

Представник відповідача у судових засіданнях заперечував проти позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 09.06.2015 р. оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно ст. 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" цей Закон регулює: організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

З матеріалів справи вбачається, що на сьогоднішній час між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини у тому числі й з оренди комунального майна яке належить позивачу.

05.11.2014 р. відповідач розглядав можливість майбутньої оренди комунального майна на яке зазначає позивач, та з даною метою був складений та підписаний відповідачем Акт обстеження нежилих приміщень, а саме з метою визначення умов майбутнього договору: балансової вартості приміщення, площі, цільового призначення тощо. Тобто, закріплення приміщення з певними характеристиками, яке у майбутньому буде надаватися відповідачу за договором оренди. Однак необхідність у оренді вищезазначеного приміщення у відповідача відпала та договір оренди не був укладений.

Статтею 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачається порядок укладання договору оренди, однак ні які дії які були передбачені цією статтею ні позивачем ні відповідачем виконанні не були.

Згідно ст. 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначається момент укладання договору оренди, а саме: "Договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору".

У відповідності до ч. 1 ст. 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Тобто на час розгляду справи між позивачем та відповідачем не підписаний, Договір оренди та Акт приймання - передачі приміщення які вважаються обов'язковими документами для початку орендних відносин між сторонами, які визначені Законом, Цивільним кодексом України чи іншими нормативно-правовим актами України.

Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди є різновидом договору найму (оренди) і до нього застосовуються спеціальні норми глави 58 Цивільного кодексу України. Загальні положення про найм (оренду) застосовуються до такого договору субсидіарно, якщо спеціальними правилами не встановлено інше.

Положеннями ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України, встановлено, що господарський договір є укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

За змістом наведених правових норм, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Частиною 2 ст. 640 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Спеціальною нормою, що регулює спірні правовідносини, є стаття 795 Цивільного кодексу України, яка визначає, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Положення названої статті свідчать про те, що за способом укладення договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) є реальним правочином, для укладення якого, поряд зі згодою сторін, необхідне вчинення фактичних дій.

Пунктом 8 ст. 181 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не „відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Тому договір оренди приміщення є неукладеним, оскільки відповідно до законодавства для його вчинення потрібна передача визначеного ним майна.

Таким чином, у позивача немає правових підстав вимагати від відповідача стягнення 168 886 грн. 29 коп.

Відповідно до ст. 1 та ст. 2 Господарського процесуального кодексу України правом на звернення до господарського суду за захистом порушеного права або охоронюваного законом інтересу наділені підприємства та організації, права та інтереси яких дійсно порушені.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги поданими суду доказами. Обов'язок доказування згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони, кожна з яких повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

З урахуванням наведеного, суд вважає доводи позивача викладені у позовній заяві безпідставними, не доведеними та необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з підстав наведених судом з вищевикладеного, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір по справі слід віднести на позивача, оскільки в позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 47, 33, 43, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Суддя І.А. Рудовська

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК

України "10 " червня 2015р.