П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ

Судова палата у господарських справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого суддів:Колесника П.І., Барбари В.П., Берднік І.С., Гуля В.С., Ємця А.А., Жайворонок Т.Є., Шицького І.Б., -
за участю представників:

публічного акціонерного товариства

"Банк Форум" та уповноваженої особи

Фонду гарантування вкладів

фізичних осіб на ліквідацію

публічного акціонерного товариства

"Банк Форум" Ларченко І.М. - Журавського В.П.,

приватного підприємства "ОлПак" - Малеванчука І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Форум" Ларченко І.М. про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 18 грудня 2014 року у справі № 910/11139/14 за позовом приватного підприємства "ОлПак" до публічного акціонерного товариства "Банк Форум" про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року приватне підприємство "ОлПак" (далі - ПП "ОлПак") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Банк Форум" (далі - ПАТ "Банк Форум"), в якому просило зобов'язати відповідача перерахувати грошові кошти в розмірі 115 000,00 грн із поточного рахунку ПП "ОлПак" № 1679 в ПАТ "Банк Форум" на поточний рахунок ПП "ОлПак" № 0628 в акціонерному товаристві "Прокредит Банк" (далі - АТ "Прокредит Банк").

Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем розпоряджень позивача за договором банківського рахунка про перерахування коштів на підставі платіжних доручень.

Рішенням господарського суду міст Києва від 8 серпня

2014 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 9 жовтня 2014 року, позовні вимоги задоволено. Зобов'язано ПАТ "Банк Форум" перерахувати грошові кошти в розмірі 115 000,00 грн із поточного рахунка ПП "ОлПак"

№ 1679 в ПАТ "Банк Форум" на поточний рахунок ПП "ОлПак" № 0628 в АТ "Прокредит Банк".

Вищий господарський суд України постановою від 18 грудня

2014 року залишив без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 9 жовтня 2014 року та рішення господарського суду міста Києва від 8 серпня 2014 року.

При цьому суд касаційної інстанції погодився з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову, незважаючи на те, що стосовно відповідача було запроваджено тимчасову адміністрацію, та виходив із того, що позивач не є кредитором ПАТ "Банк Форум", а тому виконання банком операції з перерахунку грошових коштів не обмежується положеннями пункту 1 частини п'ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У заяві про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 18 грудня 2014 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" Ларченко І.М., посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах при вирішенні аналогічних судових справ, просить скасувати цю постанову, постанову Київського апеляційного господарського суду від 9 жовтня 2014 року, рішення господарського суду міста Києва від 8 серпня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПП "ОлПак" до ПАТ "Банк Форум".

На обґрунтування неоднаковості застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

ПАТ "Банк Форум" Ларченко І.М. долучила до поданої заяви копії постанов Вищого господарського суду України від 18 лютого

2015 року у справі № 910/9229/14, від 23 грудня 2014 року у справі

№ 910/9228/14, від 2 грудня 2014 року у справі № 910/10423/14 та від 16 вересня 2014 року у справі № 910/7157/14.

У постановах, на які посилається заявник як на доказ неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції, розглядаючи спір з аналогічним змістом позовних вимог, підставами позову, за однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин та встановлених судами фактичних обставин, дійшов протилежного висновку щодо відмови у задоволенні позову про зобов'язання банку виконати розпорядження про переказ коштів з огляду на те, що у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником, і оскільки позивач звернувся з такими вимогами у період запровадження у банку тимчасової адміністрації, виконання зазначеної операції обмежувалося положеннями пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Ухвалою від 25 березня 2015 року Вищий господарський суд України допустив справу № 910/11139/14 до провадження Верховного Суду України для перегляду постанови Вищого господарського суду України від 18 грудня 2014 року.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII заяви, що надійшли до Верховного Суду України та рішення за якими не було прийнято на день набрання чинності цим Законом, переглядаються у порядку, що діяв на день їх надходження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені у заяві доводи, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана, зокрема, з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

За змістом статті 11125 ГПК України Верховний Суд України задовольняє заяву про перегляд судових рішень господарських судів і скасовує судове рішення у справі, яка переглядається з підстави, передбаченої пунктом 1 статті 11116 ГПК України, якщо встановить, що судове рішення є незаконним.

У справі, яка розглядається, господарськими судами встановлено, що 17 липня 2007 року між АКБ "Форум" і ПП "ОлПак" укладено договір банківського рахунка, відповідно до умов якого відповідач відкриває позивачу поточний/і рахунок/ки у національній або іноземній валюті та здійснює його розрахунково-касове обслуговування.

Відповідно до пункту 1.2 договору відповідач зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий позивачеві, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум та проведення інших операцій за рахунком.

30 січня 2012 року у зв'язку з реорганізацією банку укладено додатковий договір до договору банківського рахунка від 17 липня

2007 року, відповідно до якого банк відкрив для позивача - клієнта поточний рахунок для здійснення розрахунково-касових операцій та зберігання коштів на ньому.

Згідно з додатковим договором до договору банківського рахунка від 17 липня 2007 року банк зобов'язувався своєчасно здійснювати розрахункові операції клієнта, забезпечувати збереження ввірених йому коштів, здійснювати списання коштів з рахунка клієнта лише за його дорученням.

13 травня 2014 року та 2 червня 2014 року позивач надав відповідачеві для виконання платіжні доручення № 528 та № 530 для перерахування коштів ПП "ОлПак" на рахунок ПП "ОлПак" в АТ "Прокредит Банк".

Зазначені платіжні доручення повернуто позивачеві без виконання, про що на зворотному боці платіжного доручення відповідач проставив відповідну відмітку з посиланням на частину

5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до пункту 7.1.2 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до статті 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

У справі, що розглядається, судами також встановлено, що постановою правління Національного банку України від 13 березня 2014 року № 135 ПАТ "Банк Форум" віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 березня 2014 року № 14 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Форум" з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 14 березня 2014 року по 13 червня 2014 року.

Пунктом 16 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 зазначеного Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Системний аналіз положень ЦК України, Законів України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" і "Про банки і банківську діяльність" свідчить про те, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

Оскільки позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити переказ грошових коштів за договором банківського рахунка у період запровадження у банку тимчасової адміністрації, то виконання зазначеної операції банком обмежувалося положеннями пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, чинній на час виникнення спору.

Залишаючи без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 9 жовтня 2014 року та рішення господарського суд міста Києва від 8 серпня 2014 року, Вищий господарський суд України погодився з висновком, що вимоги позивача до відповідача не є майновими, а позивач, відповідно, не є кредитором відповідача, на якого поширюються обмеження, встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

На думку Судової палати у господарських справах Верховного Суду України, такий висновок Вищого господарського суду України ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права та суперечить висновкам цього суду, викладеним в інших за змістом судових рішеннях у подібних правовідносинах, зокрема у справах

№ 910/9229/14, № 910/9228/14, № 910/10423/14 та № 910/7157/14.

За таких обставин заява уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Форум" Ларченко І.М. підлягає частковому задоволенню, а постанова Вищого господарського суду України від 18 грудня 2014 року у справі № 910/11139/14 як незаконна і необґрунтована - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від

12 лютого 2015 року № 192-VIII та статтями 11116 , 11123 _ 11125 , ГПК України у редакції, що діяла до набрання чинності цим Законом, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Форум" Ларченко І.М. про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 18 грудня 2014 року у справі

№ 910/11139/14 задовольнити частково.

Постанову Вищого господарського суду України від 18 грудня 2014 року у справі № 910/11139/14 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 4 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий П.І. Колесник

судді: В.П. Барбара

І.С. Берднік

В.С. Гуль

А.А. Ємець

Т.Є. Жайворонок

І.Б. Шицький