ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" червня 2015 р.Справа № 916/4908/14

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

до відповідача Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК"

про розірвання договору та стягнення 183837,22 грн.

Суддя Гут С.Ф.

Представники:

Від позивача: не з'явився.

Від відповідача: Шульга Ю.І., довіреність №280515/3 від 28.05.2015р.

Від ДВС: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: розглядається в порядку ст.121-2 ГПК України

Рішенням господарського суду Одеської області від 27.01.2015р. по справі №916/4908/14 позов задоволено, розірвано договір банківського рахунку №391(у національній валюті) від 07.12.2011р., укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК" в особі Відділення №18 АТ "ІМЕКСБАНК", стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі Відділення №18 АТ "ІМЕКСБАНК" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму залишку грошових коштів у розмірі 181982грн. 49коп., з поточного рахунку НОМЕР_1 шляхом перерахування на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 НОМЕР_2 в ПАТ КБ „ПриватБанк", стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі Відділення №18 АТ "ІМЕКСБАНК" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 пеню у розмірі 1675грн. 24коп., 3% річних у розмірі 179грн. 49коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4894грн., стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору у розмірі 16грн. 74коп.

13.02.2015р. на виконання рішення господарського суду Одеської області від 27.01.2015р. були видані відповідні накази, в порядку ст. 116 ГПК України.

10.04.2015р. до господарського суду Одеської області від Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" надійшла скарга (вх№2-1916/15 від 10.04.2015р.) на дії державного виконавця, в порядку ст.121-2 ГПК України.

В обґрунтування скарги відповідач посилається на те, що в провадженні Першого Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ знаходиться виконавче провадження №46720807 відкрите на виконання наказу №916/4908/14 виданого Господарським судом Одеської області від 13.02.2015р. про стягнення з АТ „ІМЕКСБАНК" на користь ФОП„ОСОБА_1" суми залишку грошових коштів у розмірі 181982грн. 49коп.

Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №46720807, 06.04.2015р. АТ „ІМЕКСБАНК" стало відомо, що 05.03.2015р. старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ, Баховою В.І. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження якою накладено арешт на все майно, що належить АТ „ІМЕКСБАНК". З винесеною постановою не погоджується, оскільки рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.01.2015р. №16 у АТ «ІМЕКСБАНК» запроваджено тимчасову адміністрацію з 27.01.2015р. по 26.04.2015р.

В період з 27.01.2015р. по 26.04.2015р. не може здійснюватися примусове стягнення коштів та майна АТ «ІМЕКСБАНК», звернення стягнення на майно АТ «ІМЕКСБАНК», накладення арешту на кошти та майно АТ «ІМЕКСБАНК» тощо.

Зокрема про запровадження в АТ „ІМЕКСБАНК" тимчасової адміністрації, були доведені до Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління Юстиції, листом ще від 27.01.2015р., про те до цього часу старший державний виконавець Бахова В.І. продовжує проводити виконавчі дії та зокрема в рамках ВП 46720807 у відношенні АТ „ІМЕКСБАНК" в порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження" наклала арешт на все майно Банку та оголосила заборону на його відчуження. Своїми діями старший державний виконавець першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ Бахова В.І. перешкоджає проведенню тимчасової адміністрації в АТ „ІМЕКСБАНК" та унеможливлює виконання плану врегулювання, порушуючи приписи Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Враховуючи викладене, скаржник просить суд скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.03.2015р. винесену старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Баховою В.І. в рамках виконавчого провадження №46720807.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.04.2015р. прийнято скаргу Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" (вх№2-1916/15 від 10.04.2015р.) на дії ДВС, в порядку ст.121-2 ГПК України - до розгляду.

У судовому засіданні 28.05.2015р. представником позивача надано заперечення проти скарги на дії державного виконавця за (вх. ГСОО №13785/15 від 28.05.2015р.), відповідно до яких представник позивача, вважає, що скарга Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" на дії державного виконавця є безпідставною, суперечить нормами чинного законодавства України, насамперед ЗУ „Про виконавче провадження" і Господарському процесуальному кодексу України, та не підлягає задоволенню.

Надане заперечення судом розглянуто та залучено до матеріалів справи.

09.06.2015р. у судовому засіданні скаржником надано клопотання(вх.№14719/15 від 09.06.15р.) про залучення додаткових документів до матеріалів справи, а саме: копії постанови від 02.06.15р. про закінчення виконавчого провадження ВП№46784962; копію постанови про поновлення виконавчого провадження ВП№46784962; інформацію про виконавче провадження.

Надане клопотання судом розглянуто та залучено до матеріалів справи, як додаткові докази по справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд доходить до такого висновку.

У відповідності до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.19 названого закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 4) в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема, такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України та Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України (п.1 ч.2 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно ч.1 ст.25 вказаного закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Відповідно до ч.2 ст. 25 закону державний виконавець у постанові вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові, постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.1 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Пунктом 1 ст.31 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4. ст.57 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно ч.4 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно п.9 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі, зокрема: запровадження тимчасової адміністрації банку-боржника.

У відповідності зі ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статями 37 і 38 цього Закону, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець. Постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1-17 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець виносить не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини, а з підстави, передбаченої пунктом 18 частини першої статті 37 цього Закону, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Копія постанови надсилається сторонам у триденний строк.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності з п. 9.1, 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, тому відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Отже, враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріли справи та норми чинного законодавства, додані до скарги докази та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про те, що враховуючи той факт, що 02.06.15р. державним виконавцем винесено постанову про поновлення виконавчого провадження ВП№46720807 та постанову від 02.06.15р. про закінчення виконавчого провадження ВП№46720807, що підтверджується інформацію про виконавче провадження, суд дійшов висновку що по справі №916/4908/14 по скарзі Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" (вх№2-1916/15 від 10.04.2015р) на дії ДВС, в порядку ст.121-2 ГПК України відсутній предмет спору, у зв'язку з чим з урахуванням встановлених обставин справи, провадження відповідно до вимог п.11 ч.1 ст. 80 ГПК України підлягає припиненню.

Керуючись п.11 ч.1 ст.80, ст.ст.86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Провадження по справі №916/4908/14 по скарзі Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" (вх№2-1916/15 від 10.04.2015р) на дії ДВС, в порядку ст.121-2 ГПК України - припинити.

Суддя С.Ф. Гут