ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа № 914/4062/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

Суддів Матущака О.І.

Скрипчук О.С.

при секретарі Довгополові А.О.

розглянув апеляційну скаргу Державного підприємства (далі - ДП) "Стрийський вагоноремонтний завод" № ЮВ-1-АС від 08.04.2015 р. (вх. № ЛАГС 01-05/1794/15 від 21.04.2015 р.)

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2015 р.

у справі № 914/4062/14 (суддя Долінська О.З.)

за позовом ДП "Стрийський вагоноремонтний завод", Львівська область, Стрийський район, м. Стрий

до Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) "Нафтопереробний комплекс Галичина", Львівська область, м. Дрогобич

про розірвання укладеного між ДП "Стрийський вагоноремонтний завод" та ВАТ "Нафтопереробний комплекс Галичина" Договору підряду на ремонт колісних пар зі зміною елементів від 31.07.2012 року №29-034/СВРЗ-05-05-12-50/Ю на умовах, визначених Додатковою угодою від 07.02.2013 року №2 до договору та стягнення судових витрат

за участю представників:

від позивача: Васьків І.В., представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: Валага Ю.С., представник (довіреність в матеріалах справи).

Cудом роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі -ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв'язку з чим хід судового засідання фіксується у протоколі.

Причини відкладення розгляду справи викладені у відповідній ухвалі суду.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.04.2015 року (суддя Долінська О.З.) по цій справі в задоволенні позовних вимог ДП "Стрийський вагоноремонтний завод" до ВАТ "Нафтопереробний комплекс Галичина" про розірвання у зв'язку із істотною зміною обставини на підставі ст. 652 та абзацу другого ч. 5 ст. 844 ЦК України укладеного між позивачем та відповідачем договору підряду на ремонт колісних пар зі зміною елементів від 31.07.2012р. №29-034/СВРЗ-05-05-12-50/Ю на умовах, визначених додатковою угодою від 07.02.2013 року № 2 до договору та стягнення судових витрат відмовлено повністю.

Місцевим господарським судом зроблено висновок про те, що сторонами в договорі самостійно і на власний ризик погоджено вільну тверду ціну робіт за договором підряду, а також заборону її зміни протягом всього терміну дії договору (п. 5.1. договору), а відтак, в сторін відсутні правові підстави для її зміни, а згідно ч. 3 ст. 844 ЦК України витрати по перевищенню твердого кошторису лежать на підряднику.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням з підстав порушення при його прийнятті норм матеріального права, ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» оскаржив таке в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що спірний договір має бути розірваним на підставі ч. 1 та 2 ст. 652 та абзацу другого ч. 5 ст. 844 ЦК України через настання істотної зміни обставин, зокрема, зростання вартості затрат на виконання ремонту колісних пар більше ніж в два рази та через ненадання згоди відповідачем на розірвання договору підряду на ремонт колісних пар зі зміною елементів № 29-043/СВРЗ-05-05-12-50/Ю від 31.07.2012р.

Відкрите акціонерне товариство «Нафтопереробний комплекс - Галичина» своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК України не скористалося та письмового відзиву на апеляційну скаргу не подало, однак, в судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечив та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та, заслухавши у судових засіданнях думку представників сторін, оцінивши зібрані по справі докази, дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, беручи до уваги при цьому наступні обставини та керуючись такими мотивами.

Згідно зі ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 173 ГК України Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду, може укладатися, зокрема, на ремонт речі.

31 липня 2012р. ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» та ВАТ «Нафтопереробний комплекс - Галичина» укладено договір підряду на ремонт колісних пар зі зміною елементів №29-034-СВР-05-05-12-50-Ю (07.02.2013р. між цими ж сторонами укладено додаткову угоду №1, якою змінено реквізити підрядника за договором), відповідно до якого підрядник зобов'язувався виконати ремонт колісних пар зі зміною елементів та передати замовнику відремонтовані колісні пари, на умовах, що викладені у договорі, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити виконані роботи.

Умовами зазначеного договору визначено (п. 2.6.), що підрядник виконує роботи своїми силами та засобами.

Таким чином, за своєю правовою природою сторони по справі уклали між собою договір підряду, правове регулювання якого визначено главою 61 ЦК України, відтак, визначення місцевим господарським судом цього договору як договору будівельного підряду є помилковим.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Статтею 190 ГК України встановлено, що вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін.

У статті 843 ЦК України зазначено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Стаття 844 ЦК України визначає, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що ціна робіт по ремонту однієї колісної пари зі зміною елементів становить 21 500 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ, є сталою та зміні в сторону зростання не підлягає протягом всього терміну дії договору.

Відповідно до пункту 5.2. договору орієнтовна загальна сума договору складає 5 375 000 грн. 00 коп., в тому числі 895 833 грн. 33 коп. податку на додану вартість.

Згідно ч. 3 ст. 844 ЦК України зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов'язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

Термін дії договору визначено його п. 12.10, зокрема, з моменту його підписання сторонами і до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань по договору.

Сторони не заперечують, що до ремонту підлягає 250 колісних пар, позивач виконав ремонт 175 колісних пар, ще 75 колісних пар належить відремонтувати, якщо відповідач в порядку п. 2.3 договору повідомить позивача про готовність партії колісних пар для передачі в ремонт. Сторони стверджують про відсутність між ними спору щодо розрахунків за уже виконану роботу, однак, це не є предметом дослідження за позовною вимогою у цій справі.

Листом від 26.08.2014р. №321 позивач у зв'язку із подорожчанням комплектуючих та паливно-мастильних матеріалів повідомив відповідача про неможливість виконання умов укладеного між сторонами договору та направив останньому проект додаткової угоди про розірвання договору (належним чином завірена копія листа та додаткової угоди до договору міститься в матеріалах справи, а. с. - 16), відповідно до якого (проекту) запропонував відповідачу нову ціну за ремонт, а саме: «ціна за ремонт колісної пари зі зміною елементів складає 20 800 грн. без ПДВ (24960, 00 грн. з ПДВ) на умовах СРТ (склад замовника) згідно «ІНКОТЕРМС 2010».

У відповідь на пропозицію розірвати укладений договір підряду відповідач звернувся до позивача з листом від 22.09.2014р. № 58-25 (а. с. 18), яким останньому запропонував натомість ремонт ще 40 колісних пар у вересні-грудні 2014р. по договірній ціні 21500 грн. з ПДВ, звертаючи увагу позивача на умови п. 5.1. договору, що вартість робіт є фіксованою, зміні в сторону зростання не підлягає протягом усього терміну дії.

Сторонами подано докази того, що ремонт ще 40 колісних пар виконано.

Однак, позивач подав позов до Господарського суду Львівської області про розірвання договору підряду № 29-043/СВРЗ-05-05-12-50/Ю від 31.07.2012р. на умовах, визначених проектом Додаткової угоди № 2 (а. с. 17).

Пунктом 3 ст. 3 ЦК України визначено, що однією із засад цивільного законодавства є принцип свободи договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, що випливає із положень ст. 526 ЦК України та ч. 7 ст. 193 ГПК України.

Частиною 5 ст. 844 ЦК України визначено, що у разі істотного зростання після укладення договору вартості матеріалу, устаткування, які мали бути надані підрядником, а також вартості послуг, що надавалися йому іншими особами, підрядник має право вимагати збільшення кошторису. У разі відмови замовника від збільшення кошторису підрядник має право вимагати розірвання договору.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач перед надісланням пропозиції відповідачу розірвати спірний договір (лист № 321 від 26.08.2014р.) звертався до останнього з пропозицією збільшити визначений договором № 29-034 від 31.07.20104р. кошторис.

Частина 1 статті 652 ЦК України, на підставі якої пред'явлено даний позов, передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Судова колегія вважає, що позивачем по справі не доведено наявність усіх вище перелічених чотирьох умов, за яких суд міг би постановити рішення про розірвання договору.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 844 ЦК України, у разі перевищення твердого кошторису усі пов'язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 5 ст. 844 ЦК України визначено, що підрядник не має права вимагати збільшення твердого кошторису, а замовник - його зменшення в разі, якщо на момент укладення договору підряду не можна було передбачити повний обсяг роботи або необхідні для цього витрати.

Доказів того, що повний обсяг роботи і необхідні на нього витрати не можна було визначити на момент укладення договору підряду наявними у матеріалах справи доказами не доведено, а пунктом 2.2. укладеного договору визначено, що кількість колісних пар, які підлягають ремонту за договором становить 250 штук.

Закупка необхідних комплектуючих для здійснення ремонту колісних пар чи закупка колісних пар могла здійснюватись позивачем як до так і після укладення договору.

Наявність прайс-листів про ріст цін різних виробників (в тому числі Дніпродзержинськ, Дніпропетровськ, Донецьк, Луганськ) на колісну пару, якими позивач обґрунтовує своє нерівне, фінансово невигідне становище, якщо продовжуватиме нести обов'язки підрядника, у зв'язку із загальною фінансовою кризою (одночасний ріст цін на комплектуючі: підшипники, кільце лабіринтне тощо) не є в розумінні ст. 33 ГПК України доказами, які б підтверджували обставини для застосування ст. 652 ЦК України. З наданих позивачем доказів натомість вбачається, що, наприклад, 04.02.2010р. у позивача була угода з Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення «Укрзалізничних постач», «специфікація» якої свідчить, що станом на цю дату вартість однієї колісної пари без ПДВ складала 6146 грн. (а. с. 40). Вартість одного колеса суцільнокатаного по договору позивача з ТОВ «Дніпроінвест» від 17.04.2012р. складала без ПДВ 5687 грн. (а. с. 35), а по договору з ТОВ «Інтертайп Україна» від 27.08.2012р. - без ПДВ 5246 грн. (а. с. 36).

З досліджених доказів можна зробити висновок про коливання цін на колісні пари та комплектуючі до них, у зв'язку із чим сторони і записали умову про те, що ціна робіт по ремонту однієї колісної пари зі зміною елементів становить 21 500, 00 грн. в тому числі ПДВ, є сталою та зміні в сторону зростання не підлягає протягом всього терміну дії договору (п. 5.1. договору).

Отже ці докази в підтвердження можливої збиткової діяльності позивача не доводять безперечного порушення балансу його майнових інтересів у разі виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Також, п. 12.3. договору № 29-034/СВЗ-05-05-12-50/Ю на ремонт колісних пар зі зміною елементів від 31.07.2012р. містить положення, згідно якого, укладений договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених у ньому. Сторони засвідчили, що ними досягнуто згоди по всім суттєвим умовам договору.

Наведене свідчить, що підрядник, укладаючи договір із замовником усвідомлював (повинен усвідомлювати) можливість настання ризику для нього, в тому числі, щодо зростання цін на закупівлю матеріалу, необхідного для здійснення ремонту колісних пар зі зміною елементів.

Судова колегія Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що позивач не довів наявність чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, для розірвання договору.

З врахуванням викладеного, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення місцевого господарського суду від 02.04.2015р. у цій справі є законним та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ДП «Стрийський вагонопереробний завод» без задоволення.

Крім того, відповідно до положення ст. 49 ГПК України витрати за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2015р. у цій справі без змін.

2. Судові витрати за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на ДП «Стрийський вагонопереробний завод».

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.06.2015р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Скрипчук О.С.