ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2015 р. Справа № 911/12/15

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Томчука Андрія Михайловича, Волинська обл., Луцький район, с. Смолигів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг", Київська обл., смт. Гостомель

про стягнення 167585,93 грн.

суддя Лопатін А.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи:

Фізичною особою-підприємцем Томчуком Андрієм Михайловичем (надалі позивач) заявлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг"(надалі відповідач) про стягнення 167585,93 грн. з яких: 162078,00 грн. основного боргу, 3967,46 грн. пені, 1 540,47 грн. 10% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору поставки від 24.02.2014 р. № 1438.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.01.2015 р. порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 04.02.2015 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.02.2015 р. розгляд справи відкладено на 24.02.2015 р. у зв'язку з неявкою учасників судового процесу.

09.02.2015 р. через канцелярію господарського суду Київської області представником відповідача подано клопотання про витребування доказів, у задоволенні якого відмовлено судом у зв'язку з безпідставністю останнього.

09.02.2015 р. через канцелярію господарського суду Київської області представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній визнав позовні вимоги у сумі 100000грн. основного боргу, просив суд відмовити у задоволенні решти позовних вимог. Вказаний відзив прийнято судом до розгляду.

24.02.2015 р. у судовому засіданні оголошено перерву до 12.03.2015 р., про що присутніми представниками учасників судового процесу підписано відповідну розписку. Присутніми представниками учасників судового процесу подано клопотання у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.02.2015 р. задоволено вищезазначене клопотання та продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

У судове засідання 12.03.2015 р. з'явився представник відповідача. Представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно абзацу девятого пункту 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року суддя не повинен з власної ініціативи зазначати про сплив позовної давності. Якщо ж зацікавлена сторона посилається на сплив такої давності, суддя вправі запропонувати кожній із сторін подати відповідні докази з даного питання, в тому числі в порядку підготовки справи до розгляду.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р. передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання 12.03.2015 р., що підтверджується підписом представника останнього на розписці про перерву, в судове засідання 12.03.2015 року не з'явився, явку представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення присутнього представника відповідача, суд

встановив:

24 лютого 2014 року між Фізичною особою-підприємцем Томчук Андрієм Михайловичем (позивач, постачальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" (відповідач, покупець) укладено договір поставки № 1438, в порядку та на умовах цього договору, постачальник зобов'язаний у визначений сторонами строк передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити, в порядку та на умовах визначених цим договором, наступне майно (надалі - «рухоме майно»): напівавтоматичну пакувальну машину ROTOPLAT 707.1 PVS (п. 1.1. договору).

Згідно з п. 2.1. договору, вартість рухомого майна становить 130000 грн. 00 коп. (сто тридцять тисяч гривень 00 копійок), що в еквіваленті на іноземну валюту - євро становить 10000,00 (десять тисяч) євро, в тому числі ПДВ 21666,67 грн.

Ціна рухомого майна встановлена на день складання дійсного договору відповідно міжбанківського курсу валюти - євро (1 євро = 13,20грн.), в разі якщо на дату повного розрахунку за рухоме майно курс валюти зміниться в сторону збільшення більш ніж на 3%, продавець залишає за собою право переглянути вищезазначені ціни в сторону збільшення.

У п. 2.3. договору зазначено, що оплата ціни (вартості) рухомого майна здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський поточний рахунок на наступних умовах:

30% (тридцять відсотків) від вартості рухомого майна (39000,00 гривень) на умовах відтермінування упродовж 5 (п'яти) календарних днів після пуско-налагоджувальних робіт;

20% (двадцять відсотків) від вартості рухомого майна (26000,00 гривень) упродовж 21 (двадцяти одного) календарного дня після пуско-налагоджувальних робіт;

50% (п'ятдесят відсотків) від вартості рухомого майна (65000,00 гривень) на умовах відтермінування упродовж 60 (шестидесяти) календарних днів після пуско-налагоджувальних робіт;

Оплата ціни (вартості) рухомого майна здійснюється на підставі діючого договору та видаткової накладної на рухоме майно.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до закінчення гарантійного терміну на рухоме майно, при умові, якщо сторони виконають вимоги п. 4.3. цього договору, але у будь-якому випадку, до моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобов'язань

Зазначений договір підписаний уповноваженими представниками та скріплений відтисками печаток підприємств.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу рухоме майно на суму 130000,00 грн., що підтверджується належно завіреною копіями видаткової накладної № 121401148 від 25.02.2014 р., довіреності № 449 від 25.02.2014р. та акту прийому-передачі рухомого майна № 1 від 25.02.2014 р.

Крім того, 28.02.2014 р. між Фізичною особою-підприємцем Томчук Андрієм Михайловичем (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" (відповідач, покупець) підписано додаткову угоду № 1 відповідно до якої сторони погодили, що оплата ціни (вартості) рухомого майна здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахуваннягрошових коштів на банківський поточний рахунок на наступних умовах:

- 34% (тридцять чотири відсотки) від вартості рухомого майна (44200,00 гривень) на умовах відтермінування упродовж 6 (шести) календарних місяців після пуско-налагоджувальних робіт, але не пізніше 22 серпня 2014 року;

- 33% (тридцять три відсотки) від вартості рухомого майна (42900,00 гривень) упродовж 7 (семи) календарних місяців після пуско-налагоджувальних робіт, але не пізніше 23 вересня 2014 року;

- 33% (тридцять три відсотки) від вартості рухомого майна (42900,00 гривень) упродовж 8 (восьми) календарних місяців після пуско-налагоджувальних робіт, але не пізніше 24 жовтня 2014 року.

Зазначена угода є невід'ємною частиною договору поставки № 1438 від 24.02.2014 року.

Проте, як зазначає позивач, відповідач не виконав своїх зобов'язань в частині оплати поставленого товару, у зв'язку із чим, за ТОВ "Агрохолдинг" рахується заборгованість у сумі 130000,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено лист від 03.11.2014 року в якій позивач просить оплатити поставлене рухоме майно з врахуванням збільшення курсу євро (п. 2.1. договору) на суму 166000,00 грн. зазначене підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист та повідомленням про вручення поштового відправлення.

Позивач посилається на те, що станом на дату подання позову до суду, а саме 26.11.2014 р., курс валюти євро збільшився більш ніж на 3% і становив 1 євро = 19,2078 грн., що в еквіваленті на гривню становило (10000,00 * 19,2078 = 192078,00 грн.), тобто загальна вартість рухомого майна становить 192078 грн.00 коп. (сто дев'яносто дві тисячі сімдесят вісім грн. 00 коп.).

Як зазначає позивач, відповідач з позивачем за поставлений товар не розрахувався в повному обсязі, сплативши лише 30000,00 грн., а тому заборгованість відповідача перед позивачем становить 162078,00 грн., з яких: 100 000грн. (130000,00грн. - 30000грн.) вартості неоплаченого товару та 62 078грн. збільшення вартості товару від зміни курсу валюти.

Згідно частини першої та частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частин першої та другої ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша ст. 530 ЦК України).

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України (абзац перший п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 р.).

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути двохсторонніми.

Оскільки відповідач за отриманий товар не розрахувався, а також враховуючи норми статті 530 ЦК України, відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, та у зв'язку з чим, позивач має право на захист свого порушеного права відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України.

Згідно з вимогами частини першої статті 221 Господарського кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання, якщо він не виконав дій, що випливають із змісту зобов'язання.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обв'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 Цивільного кодексу України.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли договірні правовідносини, відповідно до яких позивач зобов'язався поставити відповідачу товар, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався за нього розрахуватись. Оскільки, відповідач не розрахувався за поставлений товар, останній вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, в зв'язку з чим, позивач має право на захист свого порушеного права відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У розумінні частини другої ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до постанов Верховного Суду України від 04.07.2011 р. у справі № 3-62гс11 та від 26.12.2011 р. у справі № 3-141гс11, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Поряд з цим, слід зазначити, що статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша ст. 628 ЦК України).

Згідно з п. 2.1. договору, вартість рухомого майна становить 130000 грн. 00 коп. (сто тридцять тисяч гривень 00 копійок), що в еквіваленті на іноземну валюту - євро становить 10000,00 (десять тисяч) євро, в тому числі ПДВ 21666,67 грн. Ціна рухомого майна встановлена на день складання дійсного договору відповідно до міжбанківського курсу валюти - євро (1 Євро = 13,20 грн.), в разі якщо на дату повного розрахунку за рухоме майно курс валюти зміниться в сторону збільшення більш ніж на 3 %, продавець залишає за собою право переглянути вищезазначені ціни в сторону збільшення.

Відповідно до п. 2.2. договору вартість рухомого майна, що поставляється по діючому контракту, є договірною і встановлюється винятково для цього договору і не розповсюджується на інші договори (контракти, угоди), які укладаються чи будуть укладені між сторонами. Дана вартість не може розглядатися в якості доказів для визначення цін в договірних відношеннях сторін.

Судом встановлено, що документами, який підтверджують вартість поставленого позивачем відповідачу товару є видаткова накладна № 121401148 від 25.02.2014 р. та акт прийому-передачі рухомого майна № 1 від 25.02.2014 р., в яких визначено ціну товару лише в гривнях, а матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтверджував узгодження сторонами ціни за поставлений товар в іноземній валюті.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно нараховано 62078грн. в якості збільшення вартості товару від зміни курсу валюти.

Аналогічна позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 11.02.2015 року у справі № 921/803/14-г.

Позивачем дотримано вимог даних норм процесуального законодавства і подано всі докази на підтвердження своїх позовних вимог, в той час як відповідачем не спростовано існування заборгованості перед ФОП Томчуком А.М. у розмірі 100000,00 грн.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 100000,00 грн. боргу за поставлений товар підлягає задоволенню.

Крім боргу за неоплачений відповідачем товар, позивач просить стягнути з відповідача 62078,00 грн. курсової різниці.

Окрім основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 1540,47 грн. 36% річних та 3967,46 грн. пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною третьою ст. 692 ЦК України фактично конкретизовано передбачений ст. 536 цього Кодексу обов'язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене ст. 625 ЦК України право продавця вимагати від покупця сплати 3% річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У розумінні зазначених статей проценти не є відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Зі змісту цих статей випливає, що договором може бути встановлено лише інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення.

Пунктом 7.5. договору сторони погодили, що відповідно до вимог ст.625 ЦК України за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за цим договором покупець сплачує постачальнику 36% річних від суми боргу за весь час прострочення.

Відповідно до частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що сторонами п. 7.5. договору встановлений порядок нарахування відсотків за неправомірне користування чужими коштами, а саме в розмірі 10% річних.

Додатковою угодою № 1 сторони погодили, що оплата ціни (вартості) рухомого майна здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахуваннягрошових коштів на банківський поточний рахунок на наступних умовах:

- 34% (тридцять чотири відсотки) від вартості рухомого майна (44200,00 гривень) на умовах відтермінування упродовж 6 (шести) календарних місяців після пуско-налагоджувальних робіт, але не пізніше 22 серпня 2014 року;

- 33% (тридцять три відсотки) від вартості рухомого майна (42900,00 гривень) упродовж 7 (семи) календарних місяців після пуско-налагоджувальних робіт, але не пізніше 23 вересня 2014 року;

- 33% (тридцять три відсотки) від вартості рухомого майна (42900,00 гривень) упродовж 8 (восьми) календарних місяців після пуско-налагоджувальних робіт, але не пізніше 24 жовтня 2014 року.

Враховуючи вищевикладене, суд обмежив період нарахування 10 % річних з 23.08.2014 року (дата виникнення обов'язку відповідача зі сплати 14200грн.) по 26.11.2014 року (дата вказана в розрахунку позивача). Відтак, арифметично вірний розмір 10 % річних, нарахованих за період з 23.08.2014 р. по 26.11.2014 р. загалом становить 1494,03грн., зокрема: 120,60грн. за період з 23.08.2014 р. по 22.09.2014 р. на суму боргу 14200 грн., 469,32грн. за період з 24.09.2014 р. по 23.10.2014 р. на суму боргу 57100 грн. та 904,11 грн. за період з 25.10.2014 р. по 26.11.2014 р. на суму боргу 100000грн. Відтак, вимога про стягнення 1540,97 грн. 10%річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 1494,03 грн. 10%річних.

Згідно з частиною першою ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною першою ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 7.5. договору від 24.02.2014 р. сторони дійшли згоди, що за несвоєчасну оплату за договором покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день протермінування, а також десять відсотків річних від суми прострочення.

Відповідно до частини шостої ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

З наведених вище підстав, суд вирішив обмежити період нарахування пені з 23.08.2014 року (дата виникнення обов'язку відповідача зі сплати 14200грн.) по 26.11.2014 року (дата вказана в розрахунку позивача). Відтак, арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 23.08.2014 р. по 26.11.2014 р. загалом становить 3850,14грн., зокрема: 301,51грн. за період з 23.08.2014 р. по 22.09.2014 р. на суму боргу 14200 грн., 1173,29 грн. за період з 24.09.2014 р. по 23.10.2014 р. на суму боргу 57100 грн., 1301,37 грн. за період з 25.10.2014 р. по 12.11.2014 р. на суму боргу 100000 грн. та 1073,97 грн. за період з 13.11.2014 р. по 26.11.2014 р. на суму боргу 100000 грн. Відтак, вимога про стягнення 3967,46 грн. пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 3850,14 грн. пені.

Судові витрати, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судом покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 22, 44, 49, 82-84, 116, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" (08290, Київська обл., смт. Гостомель, вул. Радгоспна, буд. 34; код ЄДРПО України 32754128) на користь Фізичної особи-підприємця Томчука Андрія Михайловича (45614, Волинська обл., Луцький район, с. Смолигів, вул. Польова, буд. 6; ідентифікаційний номер ) - 100000 (сто тисяч) гривень 00 коп. основного боргу, 3850 (три тисячі вісімсот п'ятдесят) гривень 14 коп. пені, 1494 (одну тисячу чотириста дев'яносто чотири) гривні 03 коп. 10% річних та 2160 (дві тисячі сто шістдесят) гривень 88 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.06.2015 року.

Суддя А.В. Лопатін