ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Справа № 917/123/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В. , суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Довбиш Ю.А.,

за участю представників:

позивача Тищенко Б.І. (довіреність б/н від 02.02.2015 року),

Кійло В.М. (довіреність б/н від 25.02.2015 року),

відповідача - Дрозд О.В. (довіреність № 01/3528 від 22.04.2015 року),

Лукачина А.В. (довіреність № 01/4559 від 26.05.2015 року),

Галка С.В. (довіреність № 01/4478 від 25.05.2015 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№2533П/1-12) на рішення господарського суду Полтавської області від 25 березня 2015 року у справі № 917/123/15,

за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго", м. Кременчук, Полтавська область,

до Комунального підприємства "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради, м. Кременчук, Полтавська область,

про визнання неправомірними дій з виставлення рахунку,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року Комунальне підприємство "Теплоенерго" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Кременчукводоканал", в якій просило визнати неправомірними дії з виставлення (пред'явлення) рахунку № 1416/1922823 від 30.12.2014 року на загальну суму 268787,21 грн., та скасувати виставлений рахунок.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 25 березня 2015 року у справі № 917/123/15 (суддя Іваницький О.Т.) позов задоволено повністю.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. Просить прийняти постанову, якою рішення господарського Полтавської області суду від 25 березня 2015 року у справі № 917/123/15 скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити КП "Теплоенерго" в задоволені позовних вимог в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Позивач надав відзив (вх. №7517 від 13.05.2015 року) на апеляційну скаргу та доповнення до відзиву (вх. 8001 від 21.05.2015 року), якими просить рішення господарського Полтавської області суду від 25 березня 2015 року у справі № 917/123/15 залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представників позивача та відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2004 року між сторонами було укладено договір № 1416 на послуги водопостачання та водовідведення.

Розділом 1 договору «Предмет договору» передбачено, що за договором водоканал зобов'язується надати абоненту послуги із водопостачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент зобов'язується розрахуватись за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором, Законом України «Про питну воду та водопостачання», «Правилами користування системами канального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України», «Правилами прийому стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України», «Правила прийому стічних вод підприємств у систему каналізації міста Кременчуг» та «Інструкцією про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів».

Пунктом 2.1. розділу 2 передбачений «Режим надання послуг», за яким водоканал надає абоненту послуги з дотриманням наступних режимів: 1) централізоване холодне водопостачання: безперебійне, цілодобове або згідно із затвердженими органами місцевого самоврядування графіком водопостачання 2) централізоване водовідведення: безперебійне, цілодобове.

Відповідно до п. 3.1. договору водоканал надає абоненту послуги водопостачання та водовідведення в розмірі встановленого ліміту на 2004 рік, що підтверджується розрахунком, виконаним на підставі індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення на одиницю продукції, паспортів водного господарства та структурної схеми водопостачання та водовідведення об'єктів, які є невід'ємною частиною договору.

Розмір та умови водопостачання та водовідведення передбачений розділом 5 договору, за яким пунктом 5.1. - 5.3. передбачено, що розрахунковим періодом оплати послуг водопостачання є один умовний місяць. Абонент розраховується на протязі трьох банківських днів після вручення рахунку. У п. 5.2. визначено, що облік кількості води, що подається водоканалом та використовується абонентом на кожному вводі та кількість стічних вод на кожному випуску визначається приладами обліку з погрішністю вимірювання не вище 1.5 % підключеної до інформаційно-обчисленої системи водоканалу (підключення виконується за рахунок абонента) з глибиною архівування та архівом не менше 840 годин. Прилади обліку повинні бути включені до державного реєстру засобів вимірювальної техніки, допущених до застосування в Україні, мати Державну метрологічну атестацію та бути зареєстрованими водоканалом. Водоканал має право у будь який час проводити контроль роботи приладів обліку. При відсутності приладів обліку стоків, зазначених п 5.2. цього договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за діючими індивідуальними нормами водовідведення на одиницю продукції; чи послуг та паспортом водного господарства на протязі 2 місяців. За цей період абонент зобов'язаний встановити прилади обліку і у разі невиконання цієї умови в подальшому водоканал визначає об'єм стічних вод відповідно до показань приладів обліку води, яка надходить з усіх джерел. Кількість дощових вод, які надходять у каналізацію з території абонента, визначаються шляхом розрахунку відповідно до п. 15.9. Правил користування.

Пунктом 8.1. даного договору визначено, що договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту підписання сторонами.

Пунктом 8.3. передбачено, що договір може бути розірвано за угодою сторін. Розірвання договору за вимогою однією із сторін дозволяється у разі письмового попередження іншої сторони за три місяці.

Матеріали справи також свідчать, що відповідач виставив (пред'явив) рахунок за № 1416/1922823 позивачу на оплату 268787,21 грн. згідно угоди № 1416 від 01.02.2004 року за грудень 2014 року.

Позивач не погодився з такими діями відповідача та подав до суду позов, в якому просить визнати дії по виставленню рахунку неправомірними та скасувати цей рахунок.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив із того, що договір № 1416 від 01.02.2004 року втратив чинність з 1 січня 2006 року на підставі прикінцевих положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, який набрав чинності з 1 січня 2005 року, оскільки сторони до 1 січня 2006 року не привели його у відповідність до положень вказаного Закону. Оскільки, на думку суду першої інстанції, договір втратив чинність з 1 січня 2006 року, то суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача по виставленню рахунку № 1416/1922823 є неправомірними, в зв'язку з чим позов задовольнив.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, вважає його зробленим передчасно без належної оцінки усіх обставин справи. Такий висновок ґрунтується на наступному.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в частині 1 передбачено, що договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим Законом, мають бути приведені у відповідність із ним до 1 січня 2006 року. Договори, що не приведені у відповідність із цим законом у зазначений строк, втрачають чинність.

Таким чином Закон передбачає втрату чинності лише тих договорів, які не відповідають його вимогам та які не приведені у відповідність до Закону.

Колегія суддів досліджуючи зміст договору № 1416 від 01.02.2004 року дійшла висновку, що він не містить умов, які б суперечили Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Посилання позивача на те, що у договорі № 1416 від 01.02.2004 року відсутні такі істотні умови, як умови оплати води, що використовується на гаряче водопостачання та водовідведення, відсутні умови про розрахунки за воду, що використовується на гаряче водопостачання та на водовідведення для споживачів, як на підставу невідповідності договору Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не приймається судом до уваги.

Умови щодо гарячого водопостачання, не є предметом регулювання договору № 1416 від 01.02.2004 року. На підставі цього договору відповідач надає послуги позивачеві з постачання питної води та прийняття каналізаційних стоків. Отримавши воду позивач самостійно вирішує напрямки її використання у тому числі і на підігрів води. Тому відсутність в договір № 1416 від 01.02.2004 року умов щодо постачання гарячої води не свідчить, що договір не відповідає вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

В підтвердження такого висновку, є також те, що між сторонами додатково укладався договір від 26.08.2014 року, предметом якого є постачання холодної води на потреби гарячого водопостачання. Цей договір припинив свою дію 01.08.2014 року (а.с. 15-17).

Оцінюючи умови договору № 1416 від 01.02.2004 року, колегія суддів приходить до висновку, що договором передбачені: предмет договору, режим надання послуг, обсяги надання послуг, порядок надання послуг водовідведення, розмір та порядок водопостачання та водовідведення, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, порядок його розірвання та інші умови договору.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена Законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена Законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину судом не вимагається.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема пункту 4 визначено, що судам, відповідно до статті 215 ЦК, необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Приписами Закону, на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, не передбачена нікчемність договору, який не переукладено, на надання житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів із матеріалів справи вбачає, що позивачем визнається факт приймання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі договору № 1416 від 01.02.2004 року, що підтверджується прийняттям послуги та її оплатою включно до грудня 2014 року і ним фактично оспорюється сума нарахувань у розмірі 55828,75 грн. за оплату послуг водовідведення основного рахунку. Факт надання послуг відповідачем та їх отамання позивачем на виконання умов договору № 1416 від 01.02.2004 року підтверджується зокрема актами виконаних робіт, які вибірково надані відповідачем за 2011 - 2014 роки (а.с. 294-300).

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Предметом позову є визнання неправомірними дії відповідача з виставлення рахунку та скасування рахунку.

Колегія суддів зазначає, що заявлений предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав та інтересів суб'єктів господарювання.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст.2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

В ч. 2 ст.16 ЦК України та ч.2 ст.20 ГК України зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес способами, що встановлені договором або законом.

Частиною другою ст. 16 ЦК України визначено способи захисту особою своїх цивільних прав та інтересів і передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У частині 2 ст. 20 ГК України також зазначено яким шляхом захищаються права та законні інтереси суб'єкта господарювання і вміщено припис про можливість такого захисту й іншими способами, передбаченими законом.

Закон не передбачає такого способу захисту прав, як оскарження дій суб'єкта господарювання під час виконання умов господарського договору.

Оскаржуваний у справі рахунок є бухгалтерським документом, який містить платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати суму нарахувань за надані послуги. Рахунок є пропозицією сторони сплатити певну суму коштів. Рахунок не є актом, який носить обов'язковий характер для іншої сторони. У разі не згоди, сторона, яка отримала рахунок має права його не сплачувати, у разі наявності заперечень, або сплатити ту суму, яку вважає обґрунтованою. При цьому, вказаний документ не є правочином. Спірні питання які намагається позивач вирішити, заявивши позов по цій справі, підлягають вирішенню шляхом розгляду спору про стягнення грошових коштів, у разі пред'явлення такого позову.

За таких обставин, чинне законодавство не встановлює такого способу захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи, який відповідав би заявленим позовним вимогам про визнання дій Комунального підприємства "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради протиправними з виставлення рахунку та скасування рахунку, що свідчить про відсутність правових підстав для застосування обраного позивачем способу захисту права і унеможливлює задоволення позову.

Неможливість застосування способу захисту права, який не відповідає Закону узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, викладеною в п. 3 Інформаційного листа N 01-8/2229 від 25.11.2005 року, відповідно до якої суд, дійшовши висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, суд повинен відмовити у позові.

Даної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, викладеній у постановах № 6/336-10 від 05 квітня 2011 року та № 34/329-10 від 19 квітня 2011 року.

При таких обставинах, колегія суддів вирішила, що рішення господарського суду Полтавської області від 25 березня 2015 року у справі № 917/123/15 підлягає скасуванню, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктами 1 та 4 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 25 березня 2015 року у справі № 917/123/15 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" (39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Чапаєва, 68, ) на користь Комунального підприємства "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради (39602, Полтавська область, м. Кременчук, пров. Г.Бреста, 35А, ) 609,00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено 02.06.2015 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.