ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015р. Справа №917/518/14

За позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України"

до публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

про стягнення 73555840,24 грн.

Головуючий суддя: Тимошенко К.В.

Суддя: Гетя Н.Г.

Суддя: Киричук О.А.

Представники:

від позивача: Остапенко В.М.

від відповідача: Крат А.В., Ставицька І.Б.

Рішення прийняте після перерв, оголошених в засіданні суду 13.05.2015р. до 10год. 40хв. 13.05.2015р. та до 03.06.2015р. до 11год. 55хв.

Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 56545825грн. 20коп. основного боргу, 5718844грн. 02коп. пені, 1477949грн. 55коп. річних, 9731563грн. 43коп. штрафу, 81658грн. 04коп. інфляційних.

Згідно статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціна позову у позовах про стягнення грошей визначається стягуваною сумою. Ціну позову вказує позивач. У випадку неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею.

Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача 56545825грн. 20коп. основного боргу, 5718844грн. 02коп. пені, 1477949грн. 55коп. річних, 9731563грн. 43коп. штрафу, 81658грн. 04коп. інфляційних, що в сумі складає 73555840грн. 24коп. Позивач вказав ціну позову 73555840грн. 23коп. Таким чином, ціну позову зазначено неправильно, в зв'язку з чим відповідно до ст.55 ГПК України вона визначена суддею і складає 73555840грн. 24коп.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на несвоєчасне підписання позивачем актів приймання-передачі газу та на часткову сплату відповідачем стягуваної за позовом суми (т.1, а.с.42-47).

16.04.2014р. від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (т.1, а.с.70-73), а 24.03.2015р. та 02.06.2015р. доповнення до клопотання про зменшення штрафних санкцій (т.2, а.с.88-92, т.3, а.с.1-8), в яких відповідач просить зменшити розмір пені з 5718844грн. 02коп. у випадку повного або часткового задоволення позову до однієї тисячі гривень та зменшити розмір штрафу з 9731563грн. 43коп. у випадку повного або часткового задоволення позову до однієї тисячі гривень, посилаючись на збитковість, скрутне фінансове становище підприємства, значну дебіторську заборгованість перед публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" за спожиту та вироблену електричну і теплову енергію підприємств житлово-комунальної сфери, бюджетних установ, населення і інших споживачів.

В судовому засіданні відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

13.05.2015р. від відповідача надійшло клопотання про продовження строку вирішення спору по справі №917/518/15 (т.2, а.с.204).

Згідно частини 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більше як на п'ятнадцять днів.

Виняткові випадки по даній справі відсутні, в зв"язку з чим клопотання про продовження строку задоволенню не підлягає.

Позивач у позові просить стягнути з відповідача 56545825грн. 20коп. основного боргу, 5718844грн. 02коп. пені, 1477949грн. 55коп. річних, 9731563грн. 43коп. штрафу, 81658грн. 04коп. інфляційних.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 28.12.2012р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивачем) та публічним акціонерним товариством «Полтаваобленерго» (відповідачем) був укладений договір №73/13-ПР купівлі-продажу природного газу, за умовами якого позивач поставив у травні та червні 2013р. відповідачу природний газ на суму 184711965грн. 53коп. Відповідач за поставлений природний газ розрахувався частково у зв'язку з чим утворилася заборгованість в сумі 5655825грн. 20коп.

Дослідивши надані у справі докази, суд при вирішенні спору виходить з наступного:

Згідно наданої позивачем копії договору купівлі-продажу природного газу №73/13-ПР від 28.12.2012р. (далі - договір) (т.1, а.с.8-13) продавець (позивач) зобов'язався передати у власність покупцю (відповідачу) у 2013р. природний газ, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору.

Факт поставки позивачем природного газу відповідачу підтверджується наданими позивачем копіями актів приймання-передачі природного газу від 31.05.2013р. та від 30.06.2013р. (т.1, а.с.15-16), підписаних сторонами та засвідчених печатками обох сторін, і не заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 30% попередньої оплати вартості планових обсягів поставки природного газу за 5 днів до початку здійснення поставки. Решта 70% вартості планових обсягів поставки природного газу сплачується відповідачем протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобов'язання за договором щодо оплати природного газу виконав частково, що підтверджується бухгалтерською випискою з балансового рахунку сальдо по підприємству, випискою по операціях по договору за період з 01.01.2012р. по 31.01.2014р., реєстром платежів, виписками банку та листом відповідача від 13.05.2015р. (т.1, а.с.17-18, 139-182, т.2, а.с. 115).

Виходячи з матеріалів справи 56545825грн. 20коп. за поставлений у травні та червні 2013р. природний газ відповідачем на час подання позову не сплачені.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК), зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Заперечуючи позов, відповідач посилається на те, що у відповідності до п. 3.4 договору, не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільчого (газотранспортного) підприємства три примірника акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість, а продавець не пізніше 8 числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільчому (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Відповідач вказує, що акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами і, що позивачем в порушення вимог п. 3.4 договору не було повернуто на адресу відповідача своєчасно примірники підписаних актів приймання-передачі газу, отже у відповідача були відсутні підстави здійснювати кінцевий розрахунок по спожитому газу відповідно до п. 6.1 договору.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 30% попередньої оплати вартості планових обсягів поставки природного газу за 5 днів до початку здійснення поставки. Решта 70% вартості планових обсягів поставки природного газу сплачується відповідачем протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином визначений сторонами в договорі строк оплати не пов'язаний з датою надходження до відповідача актів приймання-передачі.

Також в договорі відсутні умови щодо звільнення відповідача від оплати отриманого газу в разі неповернення йому актів чи щодо перенесення строку оплати до дати повернення актів.

Крім цього, за умовами спірного договору акти приймання-передачі є підставою для остаточних розрахунків між сторонами, але саме відповідач, як покупець, зобов'язується скласти та надати продавцеві акти приймання-передачі, в яких зазначати фактичні обсяги переданого природного газу. Враховуючи той факт, що саме відповідач є покупцем за договором, що саме відповідач складає акти приймання-передачі газу і що відповідач не оспорює належне виконання позивачем зобов'язань щодо поставки газу, не підписання актів приймання-передачі вже фактично поставленого газу жодним чином не перешкоджає відповідачу провести розрахунок за обсяг природного газу, який ним не оспорюється. Отже, відповідач, який щомісячно самостійно визначає обсяг спожитого ним газу, мав оплатити визначені ним обсяги. За наявності розбіжностей щодо обсягів поставки газу, сторони не позбавлені права провести коригування та усунення розбіжностей. Відсутність підписаного акту приймання-передачі не перешкоджає відповідачу оплатити отриманий ним газ і , відповідно, не звільняє відповідача від обов'язку оплатити поставлений йому позивачем природний газ у визначений договором строк.

Таким чином, посилання відповідача на відстрочення виконання зобов'язання на підставі статті 613 ЦК України в зв'язку з простроченням кредитора, а саме неможливості проведення відповідачем платежів до отримання актів є необґрунтованим.

Такі висновки також відповідають правовим позиціям Вищого господарського суду України, викладеним у постановах від 31.03.2015р. у справі №912/3439/14, від 13.11.2014р. у справі № 924/943/14, від 11.07.2013р. у справі №5021/1407/12, від 10.04.2014р. у справі №5021/1407/12. Дані постанови оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідачем надані платіжні доручення на сплату 7745872грн. 52коп. заборгованості за природний газ (т.2, а.с.116-184). Вказана сума боргу сплачена відповідачем після порушення провадження у даній справі. В зв'язку з цим провадження у справі в частині стягнення 7745872грн. 52коп. підлягає припиненню за відсутністю предмета спору.

В решті суми основного боргу - 48799952грн. 68коп. - позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 7.2 договору сторони визначили, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку повинен сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачуться пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми прострочення платежу.

Виходячи з цього вимога позивача по стягнення 5718844грн. 02коп. пені та 9731563грн. 43коп. штрафу обґрунтована і підлягає задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача 1477949грн. 55коп. річних та 81658грн. 04коп. інфляційних.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з цього вимога позивача по стягнення 1477949грн. 55коп. річних та 81658грн. 04коп. інфляційних обґрунтована і підлягає задоволенню.

Як зазначалось вище, відповідач просить зменшити розмір пені з 5718844грн. 02коп. у випадку повного або часткового задоволення позову до однієї тисячі гривень та зменшити розмір штрафу з 9731563грн. 43коп. у випадку повного або часткового задоволення позову до однієї тисячі гривень, посилаючись на збитковість, скрутне фінансове становище підприємства, значну дебіторську заборгованість перед публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" за спожиту та вироблену електричну і теплову енергію підприємств житлово-комунальної сфери, бюджетних установ, населення і інших споживачів.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вищий господарський суд України в п. 3.17.4. постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначив, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Посилаючись на збитковість, скрутне фінансове становище підприємства і на те, що через значну дебіторську заборгованість перед публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" за спожиту та вироблену електричну і теплову енергію підприємств житлово-комунальної сфери, бюджетних установ, населення і інших споживачів публічне акціонерне товариство «Полтаваобленерго» не змогло своєчасно розрахуватися за природний газ, отриманий від позивача, відповідач не надав доказів що саме зазначені у клопотанні обставини спричинили несвоєчасну оплату, не обгрунтував, що вказані ним обставини є винятковим випадком.

Так, посилаючись на заборгованість підприємств житлово-комунальної сфери, бюджетних установ, населення перед відповідачем, останній, водночас, у поясненнях (т.2, а.с. 2-3) посилається на те, що газ отриманий по договору використовується для виробництва електричної енергії та теплової енергії, яка споживається промисловими споживачами. Яким чином, заборгованість підприємств житлово-комунальної сфери, бюджетних установ і населення перед відповідачем вплинула на розрахунки за газ, який, як зазначає відповідач, використовується для виробництва електричної енергії та теплової енергії, що споживається промисловими споживачами, відповідач не вказав, причинно-наслідковий зв'язок даних обставин з розрахунками по вказаному в позові договору не обгрунтував.

Відповідач також не обгрунтував, що зазначені ним у клопотанні обставини є винятковим випадком, зокрема, з врахуванням економічної ситуації в Україні.

Відповідно до статей 42, 44 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Згідно частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Виходячи з викладеного клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій необгрунтоване і задоволенню не підлягає.

(По даному питанню судом врахована практика Вищого господарського суду України, зокрема, постанови Вищого господарського суду України від 15.08.2013р. у справі №921/186/13-г, від 25.07.2013р. у справі № 904/1610/13-г, від 06.06.2013р. у справі №5023/4891/12, від 25.04.2013р. у справі №5023/5210/12, від 11.04.2013р. у справі №5023/5038/12, від 14.03.2013р. у справі №5010/1076/2012-2/56, від 13.12.2012р. у справі №10/5026/1270/2012).

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 80 (1-1), 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (36022, м.Полтава, вул. Старий Поділ, 5, ідентифікаційний код 00131819) на користь публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 200772грн. 68коп. основного боргу, 5718844грн. 02коп. пені, 1477949грн. 55коп. річних, 9731563грн. 43коп. штрафу, 81658грн. 04коп. інфляційних, 73080грн. 00коп. судового збору.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення 7745872грн. 52коп. основного боргу.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий суддя Тимошенко К.В.

Суддя Гетя Н.Г.

Суддя Киричук О.А.

Повне рішення складено 03.06.2015р.