ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 червня 2015 р. Справа № 903/966/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УТФ Зерно", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка", м.Луцьк

про стягнення 120 304, 36 грн.

Суддя Пахолюк В.А.

Представники:

від позивача: не прибув,

від відповідача: Самолюк В.В. - представник, дов. від 20.10.2014 р.

В судовому засіданні було оголошено перерву з 01.12.2014 р. до 08.12.2014 р. для виконання сторонами вимог ухвали суду від 17.11.2014 р. та долучення додаткових доказів у справі.

Суть спору:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "УТФ Зерно", звернувшись до господарського суду, просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" 120 304, 36 грн. штрафних санкцій, в.т.ч. 85 800, 00 грн. штрафу, 2 887, 11 грн. - 3% річних, 13 468, 07 грн. витрат від інфляції, 14 232, 73 грн. неотриманого прибутку, 3 916, 44 грн. моральної шкоди.

В обгрунтування зазначених вимог посилається на неналежне виконання відповідачем Договору поставки № 31 від 31.03.2014 р. та Специфікації до договору від 14.05.2014 р. відповідно до яких позивач передає, а відповідач приймає та сплачує за сою у кількості 65 тонн.

Як зазначає позивач, 16.05.2014 р. згідно отриманої від відповідача довіреності № 665 від 15.05.2014 р., виданої ТзОВ "Агротехніка" через начальника відділу постачання Любченко Володимира Вікторовича та виданої накладної № 16 від 16.05.2014 р. було передано сою товарну в кількості 59, 340 тонн по ціні 6 600, 00 грн. за одну тонну. Загальна сума поставки склала 391 644, 00 грн.

Крім того, позивачем на оплату було надано рахунок-фактуру № 16 від 16.05.2014 р. Однак, з доводів позивача, за період з 14.05.2014 р. по 22.09.2014 р. оплати за поставлений товар, згідно Специфікації від 14.05.2014 р. відповідачем здійснено не було, а грошові кошти, які були отримані на рахунок позивача за період з 14.05.2014 р. по 22.09.2014 р. були отримані згідно інших Специфікацій, які не є предметом даного спору.

Позивач у поясненнях від 17.11.2014 р. та представник в судовому засіданні на виконання вимог ухвали суду від 06.10.2014 р. зазначає наступне.

Щодо розрахунку ціни позову, то він складається з основного штрафу згідно умов Договору та Специфікації, а саме 20% від загальної вартості специфікації, а це 429 000 х 20% = 85 800, 00 грн., згідно ст.625 ЦК України 3% річних в сумі 2 887, 11 грн., інфляційні витрати в сумі 13 468, 07 грн., неотриманий прибуток в сумі 14 232, 73 грн. обґрунтовує наявністю відкритого банківського рахунку, на який нараховуються проценти за користування коштами.

Стосовно обґрунтування моральної шкоди, то позивач зазначає, що своєю бездіяльністю, а саме несвоєчасною оплатою боргових зобов'язань при виконанні умов Договору поставки № 3 від 03.03.2014 р. відповідач принизив його ділову репутацію та гідність на ринку надаваємих послуг. Позивачем моральна шкода визначена з власних переконань, яка становить 1% від загальної вартості Специфікації.

Відповідач у письмових поясненнях від 17.11.2014 р. та представник в судовому засіданні проти позову заперечує. Зазначає, що в первинних документах (накладній, рахунку - фактурі) відсутні відомості, які вказують, що поставка була здійснена саме на умовах Специфікації від 14.05.2014 р.

Відповідач вважає, що при визначенні строку оплати за дану поставку, сторони повинні були виходити із загальних норм цивільного та господарського законодавства щодо строків оплати, а не договірних умов конкретної специфікації.

Посилаючись на наданий позивачем акт звірки, зазначає, що 16.05.2014 р. було відвантажено відповідачу згідно накладної № 16 товар на суму 391 644 грн. Водночас, відповідачем проведено оплати 16.05.2014 р. на суму 100 000 грн. та 19.05.2014 р. на суму 190 088, 8 грн. та 20.05.2014 р. на суму 209 911, 2 грн. у зв'язку з чим 20.05.2014 р. позивачем було відвантажено товар на суму 226 808, 4 грн., а 21.05.2014 р. на суму 460 126, 8 грн.

Таким чином, з 16 по 21.05.2014 р. (протягом 3 банківських днів) відповідачем було сплачено на рахунок позивача суму у розмірі 500 000 грн. Як зазначає відповідач, твердження позивача, що відповідач не провів з ним розрахунок за поставку, здійснену 16.05.2014 р. необґрунтовані.

Щодо стягнення штрафних санкцій у розмірі 20% від загальної вартості Специфікації, то дані вимоги виходять за межі задекларованих у договорі добросовісності, розумності, справедливості.

На підставі ухвали суду від 17.11.2014 р. розгляд справи було відкладено на 01.12.2014 р. Зобов'язано позивача надати суду додаткові письмові пояснення та первинні бухгалтерські документи щодо господарської операції, проведеної згідно договору № 31 від 31.03.2014 р. (копії специфікацій, накладні, рахунок-фактури). Позивачу та відповідачу: провести звіряння взаєморозрахунків по договору № 31 від 31.03.2014 р. станом на 01.11.2014 р.

Позивачем на підставі клопотання № 11 від 26.11.2014 р. долучено до матеріалів справи первинну документацію (копії специфікацій, накладних, податкових накладних, рахунків-фактур) щодо господарської операції згідно Договору № 31 від 31.03.2014 р.; оригінал банківської виписки з 01.04.2014 р. по 10.11.2014 р., копію акту звірки за період з 31.03.2014 р. по 16.11.2014 р.

В судовому засіданні позивачем подано додаткові пояснення № 15 від 08.12.2014 р. згідно яких зазначає, що за загальних умов Специфікації (п.2) - загальна вартість складає 429 000, 00 грн. з ПДВ+/-10% від фактично прийнятої партії товару. Рахунок-фактуру на передоплату № 15 від 15.05.2014 р. було виписано на товар, який було навантажено у автотранспорт 15.05.2014 р. Водночас, передоплата в сумі 209 911, 20 грн. замість 16.05.2014 р. була здійснена відповідачем 20.05.2014 р.

16.05.2014 р. була виписана та підписана накладна № 16 на загальну вартість поставки товару на суму 391 644, 00 грн.; а також було виписано загальний рахунок-фактуру № 16 від 16.05.2014 р. на накладну № 16 від 16.05.2014 р. та податкові накладні № 17 від 16.05.2014 р. та № 19 від 16.05.2014 р. Як зазначає позивач, відповідач повинен був сплатити різницю між рахунком-фактурою № 16 від 16.05.2014 р. та рахунком-фактурою № 15 від 15.05.2014 р. на протязі трьох банківських днів, але другу частину розрахунку за товар відповідач не виконав, фактично розрахувався за товар 27.11.2014 р., при цьому, що остання вигрузка товару відбулась на початку липня 2014 р.

Відповідачем в судовому засіданні 08.12.2014 р. було подано клопотання № 1-4/1358 про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що господарським судом м.Києва розглядається справа № 910/26027/14 за позовом ТзОВ "Агротехніка" до ТзОВ "УТФ Зерно" про визнання недійсним додатків до договору, а саме Специфікацій від 08.05.2014 р., 14.05.2014 р., 16.05.2014 р., 20.05.2014 р., які є додатками до договору поставки № 31 від 31.03.2014 р., укладеного між ТзОВ "Агротехніка" та ТзОВ "УТФ Зерно".

В обґрунтування даного клопотання долучає: копію позовної заяви, виписку із офіційного сайту Господарського суду м.Києва.

На підставі ухвали господарського суду Волинської області від 08.12.2014 р. провадження у даній справі було зупинено до вирішення справи №910/26027/14 за позовом ТзОВ "Агротехніка" до ТзОВ "УТФ Зерно" про визнання недійсним додатків до договору поставки.

У зв'язку з надходженням на адресу суду від представника ТОВ "УТФ ЗЕРНО" клопотання про поновлення провадження у справі та додано копію постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015р. за результатами розгляду апеляційної скарги ТОВ "Агротехніка" на рішення господарського суду міста Київа від 05.02.2015р. у справі №910/26027/14 за позовом ТОВ "Агротехніка" до відповідача ТОВ "УТФ ЗЕРНО" про визнання недійсними специфікацій до договору поставки №31 від 31.03.2014р. Рішенням господарського суду міста Київа від 05.02.2015р. у справі №910/26027/14 у позові ТОВ "Агротехніка" відмовлено. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015р. рішення залишено без змін, ухвалою господарського суду Волинської області від 25.05.2015 р. провадження у даній справі поновлено.

В судове засідання представник позивача не прибув. В клопотанні від 02.06.2015 р. № 11 просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні подані раніше заперечення проти позову підтримав.

Розглянувши наявні матеріали по справі, заслухавши в судових засіданнях уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

31.03.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "УТФ Зерно" та ТзОВ "Агротехніка" було укладено договір поставки № 31.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з договору. Між сторонами зобов'язання виникли з договору поставки №31 від 31.03.2014 року.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п.1.1. договору Постачальник - ТзОВ "УТФ Зерно" передає, а Покупець - ТОВ "Агротехніка" приймає та сплачує на умовах, що вказуються в Специфікаціях (додатках) до даного договору сільськогосподарську продукцію (товар).

Загальна вартість даного договору, як визначено п.2.4., становить суму загальної вартості Специфікацій, підписаних сторонами.

Згідно п.3.3. договору поставка здійснюється на умовах, вказаних в Специфікаціях.

Як визначено п.3.6. договору Покупець здійснює оплату за фактично поставлену кількість товару.

Документи, що надаються на товар до оплати: Специфікація (додаток); рахунок-фактура (п.3.7. договору).

Документи, що надаються на товар після оплати: товарна накладна, податкова накладна (п.3.8. договору).

На виконання вимог умов договору № 31 від 31.03.2014 р. відповідачу була видана Специфікація від 14.05.2014 р. відповідно до якої позивач передає, а відповідач приймає та сплачує сою у кількості 65, 000 тонн. Загальна вартість Специфікації складає 429 000, 00 грн.

З долучених позивачем документів вбачається, що відповідачу до оплати було надано рахунок-фактуру № 14 від 14.05.2014 р. на суму 429 000, 00 грн. (вартість та кількість поставленої сої відповідає Специфікації від 14.05.2014 р.).

Щодо факту поставки сої в кількості 59, 340 тонн на суму 391 644, 00 грн., то позивачем була видана накладна № 16 від 16.05.2014 р. та податкові накладні від 16.05.2014 р. № 17 на суму 144 126, 16 грн. на 21, 84 тонни, № 19 від 16.05.2014 р. на суму 247 517, 84 грн.

Згідно п.5 Специфікації від 14.05.2014 р. до Договору № 31 від 31.03.2014 р. передбачено, що 50% передоплата за товар проводиться Покупцем на протязі одного банківського дня, згідно рахунку-фактури на завантажений товар у автотранспорт. Остаточна оплата за товар проводиться Покупцем на протязі трьох банківських днів, згідно накладної та податкової накладної на прийняту партію товару у складі Покупця.

Позивачем було надано відповідачу на оплату рахунок-фактуру № 16 від 16.05.2014 р. за поставлений товар та усі інші документи в строк.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, рахунок-фактура № 15 від 15.05.2014 р., виписаний позивачем на суму 209 911, 20 грн., як передоплата згідно п.5 Специфікації, оплачений відповідачем лише 20.05.2014 р.

Решта необхідної до сплати суми погашена відповідачем з простроченням в період 15.08.2014 р. по 26.08.2014 р., чим порушено договірні зобов'язання.

Посилання відповідача на недійсність Специфікації від 14.05.2014 р. у зв'язку з відсутністю у представника позивача - Сікірінського В.М., який поставив підпис на ній повноважень для вчинення таких дій спростовано постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 р., прийнятою за результатами розгляду апеляційної скарги ТОВ "Агротехніка" на рішення господарського суду міста Київа від 05.02.2015р. у справі №910/26027/14 за позовом ТОВ "Агротехніка" до відповідача ТОВ "УТФ ЗЕРНО" про визнання недійсними специфікацій до договору поставки №31 від 31.03.2014р. Рішенням господарського суду міста Київа від 05.02.2015р. у справі №910/26027/14 у позові ТОВ "Агротехніка" відмовлено. При цьому, суд першої та апеляційної інстанції констатував, що факт часткової оплати за договором поставки за вказаними Специфікаціями (в. т.ч. від 14.05.2014 р.) розцінюється як схвалення даного Договору поставки та вчинення дій, що свідчать про прийняття останнього до виконання безпосередньо шляхом здійснення цієї оплати, а отже, відсутні підстави для визнання Специфікацій недійсними.

Згідно ч.2 ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

У відповідності із ст.ст.173, 193 Господарського кодексу України за господарським зобов'язанням один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи зазначене, позовна вимога про стягнення з відповідача за прострочення грошового зобов'язання 3% річних в сумі 2 887, 11 грн., індексу інфляції в сумі 13 468, 07 грн. за період з 19.05.2015 р. по 20.09.2015 р. (Додаток № 2) підставна та підлягає до задоволення.

Позивач просить також стягнути з відповідача штраф у розмірі 85 800 грн. відповідно до п. 5.4 договору.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно п.5.4 Договору у разі не оплати партії товару, або за порушення строків оплати, Покупець сплачує штраф у розмірі 20% від загальної вартості Специфікацій до даного Договору.

Позовна вимога про стягнення 85 800 грн. штрафу за порушення строків оплати відповідачем товару, нарахована виходячи із загальної вартості Специфікації від 14.05.2014 р. з розрахунку 429 000, 00 грн. х 20% є підставною та підлягає до задоволення.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача 14 232, 73 грн. неотриманого прибутку (втраченої вигоди) на підставі ст. 225 ГК України.

Мотивуючи відповідну вимогу позивач зазначає, що не отримав прибуток (втратив вигоду) по залишках коштів на поточному рахунку за період з 19.05.2014 року по 20.09.2014 року. При цьому, до матеріалів справи долучено договір банківського рахунку №67-в-28/73816 від 19.08.2013 року, укладений між ПАТ "КБ" Фінансова ініціатива" та ТзОВ "УТФ Зерно".

Відповідно до п 1.1 договору банк відкриває клієнту поточний рахунок №816 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування. Згідно тарифного пакету на банківські послуги (додаток 1 до договору) встановлена процентна ставка по залишках на поточних рахунках в національній валюті (річних) на фактичний залишок коштів. Саме виходячи з відповідної процентної ставки позивач розраховує суму втраченої вигоди.

Проте, суд зазначає, що згідно п. 4.3 договору поставки від 31.03.2014 року №31 платіж за даним договором вважається здійсненим належним чином у дату відправлення відповідачем коштів на банківський рахунок, що визначений у даному договорі, а саме п/р0713 в філії АТ "Укрексімбанк" м.Київ.

Згідно долучених до матеріалів справи банківських виписок за поставлений товар відповідач перераховував позивачу кошти саме на зазначений в договорі поставки від 31.03.2014 року №31 рахунок в філії АТ "Укрексімбанк" м.Київ, проте не на рахунок №816 в ПАТ "КБ" Фінансова ініціатива".

Відтак, вимога про стягнення суми втраченої вигоди в розмірі 14 232, 73 грн. є безпідставною, не доведеною належними та допустимими доказами, а тому до задоволення не підлягає.

Позивач просить стягнути з відповідача 3 916, 44 грн. моральної шкоди, що становить 1% від загальної вартості поставленого товару при цьому, позивач посилається на ст. 23 ЦК України.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, в приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, а її відшкодування здійснюється грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Позивачем у позовній заяві не зазначено, в чому полягає моральна шкода, виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги в цій частині, якими саме неправомірними діями завдана ця шкода та зазначення доказів, що підтверджують позов. Обставини, які на думку позивача свідчать про ухилення відповідача від сплати заборгованості не є належними доказами, які підтверджують дії відповідача спрямовані на приниження ділової репутації, честі, гідності та престижу ТзОВ "УТФ ЗЕРНО".

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про безпідставність позову в частині стягнення 3 916, 44 грн. моральної шкоди.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 2 042, 76 грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід віднести на нього.

Господарський суд, керуючись ст.ст.23, 526, 599, 610, 612, 625 ЦК України, ст.ст.173, 174, 193, 225, 230, 231, 265 ГК України, ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково в сумі 102 155, 18 грн.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" (м.Луцьк, вул.Єршова, 11, ) на користь

Товариства з обмеженою відповідальністю "УТФ Зерно" (пр. Оболонський, 30, офіс 287, м.Київ, ) 102 155, 18 грн. штрафних санкцій, в.т.ч., 85 800,00 грн. штрафу, 2 887, 11 грн. - 3% річних, 13 468, 07 грн. витрат від інфляції. та 2 042,76 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

3. В позові на суму 18 149, 17 грн., в.т.ч., 14 232, 73 грн. неотриманого прибутку та 3 916, 44 грн. моральної шкоди відмовити.

Повне рішення складено 04.06.2015 р.

Суддя Пахолюк В.А.