Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

?03? червня 2015 року справа № 927/652/15

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Украгрозапчастина»,

61124, Харківська область, м. Харків, вул. Матросова, буд. 1 А

Відповідач: Державне підприємство «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України,

16433, Чернігівська область, Борзнянський район, с. Іванівка, вул. Перемоги, буд. 5

Предмет спору: про стягнення заборгованості в сумі 107551,56 грн.

Суддя І.Г.Мурашко

Представники сторін:

від позивача : Машир В.О., довіреність б/н від 01.03.2015 р., представник

від відповідача : Серик М.М. довіреність № 57 від 18.05.2015 р., представник

В судовому засіданні 03.06.2015 р., на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгрозапчастина» подано позов до Державного підприємства «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України про стягнення 107551,56 грн. заборгованості, з якої 63429,10 грн. сума основного боргу, 5708,61 грн. трьох відсотків річних за період з 27.04.2012 р. по 27.04.2015 р., 38413,85 грн. інфляційних втрат за період березень 2012 р. - березень 2015 р., включно. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі - продажу від 19.02.2012 р. № 104.

Позивач у судовому засіданні 03.06.2015 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача у судовому засіданні 03.06.2015 р. позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 63429,10 грн. визнав в повному обсязі (а.с. 78).

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд , -

встановив:

19.02.2012 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгрозапчастина» (позивач, продавець) та Державним підприємством «Дослідне господарство «Іванівка» Національної академії аграрних наук України (найменування якого змінено на Державне підприємство «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України, ) (відповідач, покупець), укладено договір купівлі - продажу № 104, згідно якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, постачальник зобов'язався систематично поставляти і передавати у власність (повне господарське відання), а покупець зобов'язався прийняти і сплатити автозапчастини (надалі - товар), згідно видаткових накладних на кожну окрему партію на умовах даного договору (п. 1.1 договору).

Розділом 2 договору «Ціна, кількість та якість товару» визначено, що ціна, кількість та асортимент товару вказуються у видаткових накладних на кожну окрему партію товару, які є невід'ємною частиною договору. В ціну товару входить вартість тари, упаковки, маркування та навантаження товару на базисі поставки. Товар вважається прийнятим за кількістю в момент отримання його представником покупця від представника продавця у відповідності до видаткової товарної накладної.

За приписами п 3.2 договору право власності на товар переходить до покупця з моменту поставки товару продавцем на умовах франко - склад продавця та підписання представниками видаткової накладної на відповідну партію товару.

У відповідності до п. 4.1 договору покупець бере на себе зобов'язання провести оплату за поставлений товар в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Оплату за товар покупець проводить в строк 60 банківських днів з моменту відвантаження товару згідно видаткової накладної на партію товару. Для проведення оплати продавець надає покупцю: рахунок - фактуру, виписаний на покупця, видаткову та податкову накладні (п. 4.2 договору).

Пунктом 4.3 договору сторони погодили, що загальна орієнтовна вартість договору становить 1250000,00 грн. ПДВ 250000,00 грн., всього 1500000,00 грн.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно ч.ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 525 вказаного Кодексу визначає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання умов договору позивачем згідно видаткової накладної № УА-0001181 від 21.02.2012 р. (а.с.12-13) поставлено, а відповідачем в особі Коваленко В.В. на підставі довіреності № 36 від 20.02.2012 р. (а.с. 16) отримано, товар на загальну суму 77429,10 грн.

Позивачем на оплату вартості поставленого товару виставлений рахунок № УА-0001684 від 20.02.2012 р. (а.с. 10-11).

У відповідності до п. 4.1 договору оплату за товар відповідач проводить в строк 60 банківських днів з моменту відвантаження товару згідно видаткової накладної на партію товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з приписів п. 4.1 договору кінцевий строк оплати вартості поставленого товару настав 22.05.2012 р.

Відповідач порушив умови договору - вартість поставленого товару оплатив частково, на суму 11000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку відповідача від 26.09.2014 р. на суму 2000,00 грн., від 07.10.2014 р. на суму 1000,00 грн., від 12.02.2015 р. на суму 2000,00 грн., та платіжними дорученнями № 18 від 02.03.2015 р. на суму 3000,00 грн. та № 133 від 01.04.2015 р. на суму 3000,00 грн. (а.с. 30-32, 37-38), а також виписками по рахунку позивача (а.с.54-58). Решту вартості поставленого товару у встановлений договором строк відповідач не сплатив.

Так, на момент винесення рішення по справі відповідач наявну заборгованість в сумі 66429,10 грн. (77429,10 грн. - 11000,00 грн.) не погасив, доказів сплати до суду не надав.

Повноважний представник відповідача подав заяву від 03.06.2015 р., згідно якої позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 63429,10 грн. визнав в повному обсязі (а.с. 78).

У відповідності до ч. 5, 6 ст. 22 та ст. 78 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково. У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що ці дії відповідача не суперечать чинному законодавству України або не порушують прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши повноважних представників сторін, суд визнання позовних вимог в частині стягнення основного боргу прийняв, оскільки ці дії відповідача не суперечать чинному законодавству та не порушують прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню в межах заявлених вимог в сумі 63429,10 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення 38413,85 грн. інфляційних втрат за період березень 2012 р. - березень 2015 р., включно, та 5708,61 грн. трьох відсотків річних за період з 27.04.2012 р. по 27.04.2015 р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши повноважних представників сторін, перевіривши наданий розрахунок (а.с. 17, 59),суд встановив, що в наданому позивачем розрахунку допущено помилки, а саме, невірно визначено прострочку з оплати вартості поставленого товару, що настала 23.05.2012 р. виходячи з приписів п. 4.1 спірного договору, замість 27.04.2012 р. як визначено позивачем в позовній заяві. Крім того, при розрахунку інфляційних втрат останнім проіндексовано двічі липень 2014 р., а також не враховано місяці, в яких індекс інфляції становив менше одиниці (мала місце дефляція), тобто останнім було порушено вимоги п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. № 14 (із змінами та доповненнями).

Відповідачем заявлено клопотання від 19.05.2015 р. № 59 про зменшення суми неустойки при прийнятті рішення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України (а.с. 33), однак, в судовому засіданні при розгляді справи представник відповідача зазначене клопотання не підтримав, як заявлене помилково, оскільки вимоги про стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені) позивачем не заявлені.

Виходячи з положень ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні витрати та 3% річних не являються штрафними санкціями. Індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, а не штрафною санкцією.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних не підлягають зменшенню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського кодексу України.

З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та відсотків річних частково, в сумі 26386,50 грн. та 5569,89 грн., відповідно

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам з урахуванням вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 49, 78, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України (16433, Чернігівська область, Борзнянський район, с. Іванівка, вул. Перемоги, буд. 5, , з будь - якого рахунку виявленого державним виконавцем) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгрозапчастина» (61124, Харківська область, м. Харків, вул. Матросова, буд. 1 А, р/р 0172 в ПАТ «Приватбанк», МФО 351533, ) - 63429,10 грн. основного боргу, 5569,89 грн. відсотків річних, 26386,50 грн. інфляційних втрат, 1907,75 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 03.06.2015р.

Суддя І.Г.Мурашко

.