ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Справа № 914/279/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Желіка М.Б.

суддів Костів Т.С.

Марка Р.І.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Львівський холодокомбінат", м. Львів, вул. Повітряна, 2 (вих. № б/н від 16.04.2015 року)

на рішення Господарського суду Львівської області

від 16.03.2015 року у справі № 914/279/15

за позовом Приватного підприємства "Альма-Віта", с. Золотники, Теребовлянського району Тернопільської області

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Львівський холодокомбінат", м. Львів

про стягнення заборгованості в сумі 1 916 657,22 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Довганик М.Є. - представник за довіреністю;

від відповідача: - не з'явився.

Стороні роз'яснено її права та обов'язки, передбачені ст. 22, 27 ГПК України. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід складу суду не надходило.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

16.03.2015 року Господарським судом Львівської області (суддя Манюк П.Т.) винесено рішення у справі № 914/279/15 за позовом Приватного підприємства "Альма-Віта" до відповідача Публічного акціонерного товариства "Львівський холодокомбінат" про стягнення заборгованості в сумі 1 916 657,22 грн., відповідно до якого позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням господарського суду ПАТ "Львівський холодокомбінат" подало апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, змінити частково рішення господарського суду Львівської області від 16.03.2015 року в частині нарахування пені у сумі 182 153,41 грн. на суму 696,61 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення не враховано те, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Так, згідно умов укладеного між позивачем та відповідачем договору пеня встановлена у розмірі 0,1 % від простроченої суми за кожен день прострочення із урахуванням обмежень, встановлених чинним Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ЦК України та ГК України щодо максимального розміру пені та загального строку стягнення. При цьому, скаржник вказує, що сторонами встановлена розмір пені 0,1 % як річна ставка пені, а не як денна. Відтак, на думку скаржника розмір пені, що підлягає до задоволення, згідно поданого ним розрахунку становить 696,61 грн.

Згідно автоматизованого розподілу справ КП "Документообіг господарських судів", 21.04.2015 року справу за № 914/279/15 розподілено до розгляду судді - доповідачу Желіку М.Б., та членам колегії суддям Костів Т.С. та Марку Р.І. Зазначеному складу колегії суддів відводів не заявляли.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 року скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду, а подані ним матеріали апеляційної скарги визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 13.05.2015року.

13.05.2015 року ухвалою Львівського апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав зазначених у ній.

Від представника позивача 04.05.2015 року на адресу суду надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період за який нараховується пеня, з врахуванням чого розмір пені від простроченої суми за кожен день прострочення визначається за формулою облікова ставка НБУ*2/365, що в даному випадку становитиме 0,006% за період з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року, та 0,07% починаючи із 13.11.2014 року. Відтак, як зазначає позивач, розрахунок розміру пені, встановлений у договорі, перевищує розмір подвійної облікової ставки Національного банку України, у зв'язку з чим просить залишити вимоги апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

27.05.2015 року через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по суті справи в частині нарахування пені, в яких він вказує, що сторони в договорі погодили саме розмір пені від простроченої суми за кожен день прострочення, а відтак помилковими є розрахунки скаржника щодо нарахування пені із врахуванням вказаного розміру, як річного. Представником також додано відомості про облікову ставку Національного Банку України за вказаний період.

У судовому засіданні 27.05.2015 року представник позивача участь уповноваженого представника у судове засідання забезпечив, який надав пояснення по суті вимог апеляційної скарги та просив суд врахувати їх при винесенні постанови.

Відповідач участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Відтак, за наявності достатніх доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, з урахуванням строків розгляду апеляційної скарги на рішення господарського суду визначених ст. 102 ГПК України, відсутності підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, відтак рішення Господарського суду Львівської області від 16.03.2015 року у справі № 914/279/15 слід залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Як вбачається із матеріалів справи, 07.05.2014 року між Приватним підприємством "Альма-Віта" (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Львівський холодокомбінат" (Покупець) укладено договір поставки № 140599, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити наступний товар - масло селянське, солодковершкове, молоко сухе знежирене. Загальна кількість, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна якого визначена сторонами у специфікаціях або замовленнях, що є додатками до цього договору.

Згідно п. 2.2. Договору покупець зобов'язується своєчасно і належним чином прийняти товар від постачальника та оплатити його протягом 30 календарних днів після поставки товару. Сторони домовилися, що у разі укладення додаткової угоди до даного договору покупець може здійснювати повну або часткову оплату за товар.

Ціна товару, визначена згідно п. 1.1. даного договору є фіксованою з моменту погодження її сторонами у специфікації, та може бути змінена виключно за згодою сторін (п. 4.3. Договору).

Сторони погодили, що покупець за порушення обов'язку, визначеного у п. 2.2. цього Договору, за вимогою постачальника зобов'язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,1 % від простроченої суми за кожен день прострочення із урахуванням обмежень, встановлених чинним Законом України від 22.11.1996 року "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ЦК України та ГК України щодо максимального розміру пені та загального строку стягнення. Покупець звільняється за несвоєчасну оплату товару у випадку невиконання постачальником вимог договору щодо передачі разом з товаром його при належностей та супровідних документів (п. 5.4. Договору).

При цьому, відповідно до положень п. 5.6.-.5.7. сплата стороною визначених цим договором та чинним законодавством України штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) не звільняє її від обов'язку сплатити відшкодувати за вимогою іншої сторони збитки, завдані порушенням договору (реальні збитки та (або) упущену вигоду) у повному обсязі, а відшкодування збитків не звільняє її від обов'язку сплатити за вимогою іншої сторони штрафні санкції у повному обсязі. Сплата стороною та (або) відшкодування збитків, завданих порушенням договору, не звільняє її від обов'язку виконати цей договір в натурі, якщо інше прямо не передбачено чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу України.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (ст. 11 Цивільного кодексу України). Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 1,2 ст. 712 ЦК України).

Судом встановлено, що згідно накладних № 75 від 08.07.2014 року, № 171 від 21.07.2014 року, № 134 від 14.08.2014 року постачальником поставлено покупцеві товар на загальну суму 1 775 000,00 грн., однак покупцем обов'язок щодо сплати товару виконано частково, а саме сплачено кошти у сумі 225 000,000 грн., що, зокрема, підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 24.11.2014 року (арк. справи 28).

Доказів сплати заборгованості відповідачем не надано.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 с. 692 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Oдностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Оскільки сума основної заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 1 550 000,00 грн. є підтверджена документально, позовні вимоги в цій частині слід задоволити.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Поняття неустойки визначено у статті 549 ЦК України, так неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.4. Договору передбачено, що покупець за порушення обов'язку, визначеного у п. 2.2. цього Договору, за вимогою постачальника зобов'язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,1 % від простроченої суми за кожен день прострочення із урахуванням обмежень, встановлених чинним Законом України від 22.11.1996 року "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ЦК України та ГК України щодо максимального розміру пені та загального строку стягнення.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, позивачем у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків по договору нараховано відповідачу пеню за період з 08.08.2014 року по 25.01.2015 року у розмірі 182 153,41 грн. з врахуванням положень п. 5.4. договору та розміру подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів зазначає, що розмір пені передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу, та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Розмір пені має бути обрахований з урахуванням вказаних обмежень щодо максимального розміру незважаючи на встановлений у договорі спосіб обчислення пені. Аналогічна позиція висвітлена у постанові Верховного суду України від 24.10.2011 року.

Відповідно до даних Національного банку України облікова ставка НБУ за період з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року становила 12,5% річних, а з 13.11.2014 року - 14,0% річних, відтак подвійна облікова ставка за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання становила 0,06% та 0,07% відповідно. Вказаний розмір є меншим, аніж погоджений сторонами у договорі.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджуючись із висновками суду першої інстанції приходить до висновку про обґрунтованість задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 182 153,41 грн.

При цьому, зазначає, що умовами договору поставки сторонами погоджено обов'язок у випадку порушення зобов'язань покупцем сплати пеню у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення, чим спростовуються доводи скаржника про необхідність розрахунку пені із врахуванням розміру встановленого у договорі як річної ставки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до здійсненого позивачем та перевіреного судом розрахунку нарахування інфляційних витрат у сумі 163 777,22 грн. та 3% річних у сумі 20 726,92 грн. колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення у заявленому розмірі.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Із врахуванням зазначеного, господарським судом з врахуванням фактичних матеріалів справи на підставі норм матеріального та процесуального права зроблено вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову, відтак діючи в межах повноважень передбачених ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, а тому рішення Господарського суду Львівської області від 16.03.2015 року у справі № 914/279/15 слід залишити без змін.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст. ст. ст. 99, 101, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Львівський холодокомбінат", м. Львів, вул. Повітряна, 2 (вих. № б/н від 16.04.2015 року) відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 16.03.2015 року у справі № 914/279/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 29.05.2015 року.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Костів Т.С.

суддя Марко Р.І.