ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. справа №921/652/14-г/13

Львівський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Михалюк О.В.

Мельник Г.І.

при секретарі:Гарматі О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Тернопіль

на рішення господарського суду Тернопільської області від 06.03.2015р. (суддя Стопник С.Г.)

у справі №921/652/14-г/13

за позовом: Прокурора Підгаєцького району, м.Підгайці, Тернопільська область в інтересах держави в особі Вербівської сільської ради, с.Вербів, Підгаєцький район, Тернопільська область

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Тернопіль

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Головне управління Держземагенства у Тернопільській області, м.Тернопіль

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Підгаєцька районна державна адміністрація, м.Підгайці, Тернопільська область

про визнання недійсним договору оренди землі від 02 жовтня 2006 року; зобов'язання повернути на користь Вербівської сільської ради земельну ділянку загальною площею 10,8579га, вартістю 63 267,03 грн., що розташована в межах населеного пункту на території Вербівської сільської ради Підгаєцького району та на користь Головного управління Держземагенства у Тернопільській області земельну ділянку площею 17,8421га шляхом підписання акту прийому-передачі землі

за участю представників сторін:

прокурор: не з'явився

від позивача: не з'явився

від відповідача (скаржника): не з'явився

від третіх осіб: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 06.03.2015р. у справі №921/652/14-г/13 позовні вимоги Прокурора Підгаєцького району, м.Підгайці, Тернопільська область в інтересах держави в особі Вербівської сільської ради, с.Вербів, Підгаєцький район, Тернопільська область задоволено частково. Визнано недійсним на майбутнє договір оренди землі від 02 жовтня 2006 року, укладений між Підгаєцькою районною державною адміністрацією та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, зареєстрований у Підгаєцькому реєстраційному відділі Тернопільської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 12.10.2006р. за №52, в частині передачі в оренду земельної ділянки площею 10,8579га (із загальної 28,7га), яка знаходиться в межах населеного пункту с.Вербів, Підгаєцького району, Тернопільської області. Зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 в 10-денний термін з дати набрання рішенням законної сили повернути на користь Вербівської сільської ради земельну ділянку загальною площею 10,8579га, вартістю 63 267,03 грн., що розташована в межах населеного пункту на території Вербівської сільської ради Підгаєцького району, шляхом підписання акту прийому-передачі. В решті позову відмовлено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в дохід державного бюджету 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, м.Тернопіль, не погоджуючись з вказаним рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його змінити і відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, і недоведеністю обставин, які суд вважає встановленими. На думку апелянта, в порушення ст.1 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) позивачем не доведено, а судом не здобуто доказів порушення прав позивача - Вербівської сільської ради, оскільки відповідачем у повному обсязі виконуються умови договору оренди від 02.10.2006р., а саме, сплачується орендна плата за користування земельною ділянкою площею 28,7га. Також, скаржник зазначає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням ст.ст.141, 143 Земельного кодексу України (ЗК України), у яких вказано вичерпний перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою та випадки примусового припинення прав на земельну ділянку у судовому порядку, оскільки вказані статті не містять такої підстави припинення права користування земельною ділянкою, як скасування (визнання незаконним тощо) рішення, на підставі якого відбулась передача землі в таке користування.

Одночасно, апелянт зазначив, що у зв'язку з відсутністю у судовому засіданні господарського суду він не мав можливості подати заяву про застосування позовної давності. Тому відповідно до ст.ст.257, 261 Цивільного кодексу України (ЦК України) Вербівська сільська рада могла довідатись про порушення свого права з моменту прийняття радою рішення №20 від 22.06.2006р., яким була надана земельна ділянка в оренду. Крім того, з моменту укладання договору оренди від 02.10.2006р. всі платежі за оренду земельної ділянки, що знаходилась і в межах і поза межами села Вербів, надходили на рахунки Вербівської сільської ради. Тому, скаржник вважає, що 3 роки на захист порушеного права минули у 2009 році, а оскільки позов подано у 2014 році, то позивачем пропущено визначений законодавством строк, про що він також зазначив у апеляційній скарзі. Відтак, просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення змінити і відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

25.05.2015р.на адресу суду надійшов лист від прокурора Підгаєцького району, м.Підгайці №60-437 вих-15 від 19.05.2015р., в якому позивач зазначає наступне. Відділом державного агентства земельних ресурсів України в Підгаєцькому районі проведено інвентаризацію земель державної власності на території Підгаєцького району. В ході якої було виявлено, що частина орендованої земельної ділянки відповідача, а саме 17,8421га, знаходиться за межами населеного пункту с.Вербів, інша частина - 10,8579га знаходиться в межах населеного пукту с.Вербів, тому розпорядником її виступає Вербівська сільська рада. 05.06.2014р. на вимогу прокурора відділом Держземагентсва у Підгаєцькому районі надано копії матеріалів інвентаризації земельної ділянки державної власності. Прокурор вказує, що Вербівській сільській раді стало відомо про порушення вимог закону після проведення інвентаризації земель у 2013р. з усної розмови з керівництвом адміністрації району, однак будь-які письмові офіційні документи з даного приводу до ради не надходили. Також прокурор зазначає, що прокуратурі Підгаєцького району про факт порушення земельного законодавства стало відомо після проведення інвентаризації земель у 2013р., тому, на його думку, припущення скаржника є необґрунтованими.

У судовому засіданні 13.05.2015р. представник апелянта підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, і просив суд змінити рішення господарського суду Тернопільської області від 06.03.2015р. та відмовити у позові в повному обсязі. Також апелянт наголосив на заявленому в апеляційній скарзі клопотанні про застосування строків позовної давності.

Прокурор обґрунтованого відзиву не надав, хоча заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення без змін. Одночасно прокурор заперечив проти задоволення клопотання про застосування строків позовної давності в суді апеляційної інстанції, оскільки відповідач мав достатньо часу для того, щоб заявити його в суді першої інстанції, однак не скористався своїми правами. Також вказав, що не пропустив строк позовної давності, оскільки дізнався про порушення інтересів держави після проведеної перевірки.

Позивач та треті особи у судові засідання 13.05.2015р. та 03.06.2015р. не з'явились, відзивів на апеляційну скаргу не надали. Відповідно до статті 98 ГПК України про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень з відповідною ухвалою суду (а.с.91, 94, 96). Про наявність поважних причин неявки у судове засідання апеляційної інстанції уповноважених представників суд не повідомили, своїми правами, передбаченими ст.ст.22, 27 ГПК України, не скористались.

Відповідно ст.99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.102 ГПК України, апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України складено протокол судового засідання.

Дослідивши докази матеріалів справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

02.10.2006 року між Підгаєцькою районною державною адміністрацією, як Орендодавцем, та підприємцем ОСОБА_3 (Орендар) укладено договір оренди землі (далі - договір), відповідно до умов якого Орендодавець на підставі розпорядження голови Підгаєцької РДА №339 від 17.08.2006р. надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку із земель резервного фонду Вербівської сільської ради, яка знаходиться в с.Вербів в урочищі "Котиківці" (пункт 1 договору)

Як вказано у п.п.2, 5 договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 28,7га, в тому числі 28,7га ріллі. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 196 325,36 грн.

Строк дії договору становить 15 років відповідно до п.8 договору.

Пунктами 9-12 договору сторони також погодили, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки в грошовій формі, з урахуванням індексів інфляції, на рахунок Вербівської сільської ради до 15 числа кожного місяця.

Вищезазначений договір оренди землі підписаний сторонами та зареєстрований у Підгаєцькому реєстраційному відділі Тернопільської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 12.10.2006р. за №52.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, прокурор зазначив, що у 2013 році була проведена інвентаризація земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів, згідно матеріалів якої по Вербівській сільській раді встановлено, що частина земельної ділянки, яка перебуває в користуванні ОСОБА_3, площею 17,8421 га, знаходиться в землях державної власності, а інша частина земельної ділянки площею 10,8579га - в межах населеного пункту с.Вербів. У зв'язку з цим стверджує, що Підгаєцька районна державна адміністрація не могла розпоряджатися земельною ділянкою Вербівської сільської ради, а тому укладений 02.10.2006р. з підприємцем ОСОБА_3 договір оренди землі є недійсним, а вказані земельні ділянки підлягають поверненню відповідно на користь Головного управління Держземагенства у Тернопільській області та Вербівської сільської ради.

Згідно зі ст.1, ч.1 ст.2 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі ЗК України), Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України (в редакції на момент укладення спірного договору) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 124 ЗК України (в редакції чинній на момент укладення договору) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст.13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частинами 2, 4 ст.4 вказаного Закону (в редакції чинній на момент укладення договору) передбачено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом; орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України в межах повноважень, визначених законом.

Пункт 12 Перехідних положень ЗК України (в редакції на момент укладення договору) передбачає, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці другому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до п.1 ст.207 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї з сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, щодо відповідності змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Частиною 3 цієї статті передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Пунктом "в" ч.3 ст.152 ЗК України зазначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, серед іншого, шляхом визнання угоди недійсною.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2.24 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" №6 від 17.05.2011р., для правильного вирішення спору про визнання недійсним договору оренди суттєве значення має з'ясування правового режиму спірної земельної ділянки та дотримання сторонами порядку передачі її в оренду згідно з вимогами статей 84, 118, 123, 124 ЗК України з урахуванням необхідності у певних випадках дотримання порядку її вилучення. З огляду на це судам потрібно встановлювати наявність у відповідної ради повноважень для вирішення питання щодо затвердження проекту відведення і передачі спірної земельної ділянки в оренду, а отже й дійсність укладеного договору, що оспорюється.

З огляду на це судам необхідно враховувати, що оскільки договір оренди укладається на виконання рішення органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, то без скасування таких рішень у встановленому законом порядку відсутні правові підстави для визнання відповідних договорів недійсними з підстав відсутності повноважень у відповідної місцевої ради чи органу виконавчої влади на затвердження проекту відведення та передачі спірної земельної ділянки в оренду.

Одночасно, як встановлено судом першої інстанції, з листа відділу Держземагенства у Підгаєцькому районі Тернопільської області №1-2-16/689 від 21.05.2014р., в 2013 році на території Підгаєцького району Тернопільської області проведено роботи з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів району, якими встановлено, що частина земельної ділянки, яка перебуває в користуванні ОСОБА_3, площею 17,8421га, знаходиться в землях державної власності, а інша частина земельної ділянки площею 10,8579га - в межах населеного пункту с.Вербів.

Відповідно до листа Відділу Держземагенства у Підгаєцькому районі №1-1-16/736 від 03.06.2014р., станом на 01.01.2014р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 10,8579га в межах населеного пункту с.Вербів становить 63 267,03 грн. згідно технічної документації з нормативної грошової оцінки земель с.Вербів затвердженої рішенням сесії Вербівської сільської ради від 16.04.2013 №207. Щодо земельної ділянки площею 17,8421га за межами населеного пункту, то зазначено, що визначити її нормативну грошову оцінку відділ не має можливості, оскільки технічна документація на дану земельну ділянку не розроблялася, однак з урахуванням Податкового кодексу її вартість для встановлення розміру орендної плати становить 357 605,82 грн. При цьому, вказаним земельним ділянкам, як окремим, визначена грошова оцінка для визначення розміру орендної плати.

Також, господарським судом встановлено, що розпорядження голови Підгаєцької районної державної адміністрації №339 від 17.08.2006р. "Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду підприємцю ОСОБА_3", на підставі якого укладено вищезазначений договір оренди землі від 02 жовтня 2006 року, було оскаржено в судовому порядку, а саме, рішенням господарського суду Тернопільської області у справі №921/651/14-г/6 від 02.10.2014р., яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.02.2015р., було частково задоволено позовні вимоги і визнано незаконним і скасовано розпорядження голови Підгаєцької районної державної адміністрації №339 від 17.08.2006р. в частині погодження проекту землеустрою та надання підприємцю ОСОБА_3 в оренду земельної ділянки площею 10,8579га (із загальної 28,7га), яка знаходиться в межах населеного пункту с.Вербів, Підгаєцького району, Тернопільської області; в задоволенні решти вимог було відмовлено.

При розгляді справи №921/651/14-г/6 судом, зокрема, встановлено, що: як в 2006 році, так і станом на момент вирішення спору, земельна ділянка площею 10,8579га знаходиться в межах населеного пункту с.Вербів, решта землі, площею17,8421га перебуває за його територією. З огляду на приписи згаданих норм ЗК України та розташування ділянки, 17 серпня 2006 року у відповідача №1 (Підгаєцької РДА) були відсутні законодавчі підстави для розпорядження землею площею 10,8579га. Відповідні повноваження Підгаєцькій райдержадміністрації (в т.ч. за рішенням Вербівської сільської ради №20 від 22 червня 2006 року) не делегувались. Також у вказаному рішенні констатовано, що розпорядження голови Підгаєцької районної державної адміністрації №339 від 17 серпня 2006 року в частині погодження проекту землеустрою та передачі в оренду частини земельної ділянки розміром 10,8579га, яка знаходиться в межах населеного пункту, відання якою належить Вербівській сільській раді, видано незаконно та підлягає скасуванню.

У відповідності до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується факт виходу Підгаєцької районної державної адміністрації за межі своїх повноважень при укладенні договору оренди землі від 02.10.2006р. з підприємцем ОСОБА_3 в частині передачі в оренду земельної ділянки площею 10,8579 га, яка знаходиться в межах населеного пункту с.Вербів, що є підставою для визнання вказаного договору в цій частині недійсним відповідно до ст.15 Закону України "Про оренду землі", ст.ст.203, 215 ЦК України, ст.207 ГК України.

Враховуючи викладене вище, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що господарський суд Тернопільської області надав належну оцінку всім наявним у справі доказам, повною мірою дослідив усі обставини справи, і, з урахуванням вказівок, викладених у п.2.24 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" №6 від 17.05.2011р., дійшов вірного висновку, що вимоги Прокурора Підгаєцького району, заявлені в інтересах держави в особі Вербівської сільської ради щодо визнання недійсним договору оренди землі від 02 жовтня 2006 року, є повною мірою доведеними і обґрунтованими в частині передачі в оренду земельної ділянки площею 10,8579га, яка знаходиться в межах населеного пункту с.Вербів, та в частині зобов'язання повернути на користь Вербівської сільської ради земельну ділянку загальною площею 10,8579га, вартістю 63267,03 грн., що розташована в межах населеного пункту на території Вербівської сільської ради шляхом підписання акту прийому-передачі землі, а відтак у цій частині підлягають до задоволення.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання повернути на користь Вербівської сільської ради земельну ділянку площею 17,8421 га, яка знаходиться за межами населеного пункту і перебуває у державній власності, то така передача земельної ділянки була здійснена Підгаєцькою районною державною адміністрацією в межах повноважень, що було встановлено при розгляді справи №921/651/14-г/6, у зв'язку з чим, як вірно зазначив господарський суд, така вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до п.4 ст.129 Конституції України, ст.ст.33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

У відповідності до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Щодо тверджень апелянта про відсутність порушення прав позивача - Вербівської сільської ради, вказані доводи спростовуються вище викладеними нормами законодавства та доказами матеріалів справи. На твердження скаржника, викладені в апеляційній скарзі про пропуск позивачем, визначеного ст.ст.257, 261 ЦК України строку звернення до суду за захистом порушеного права, колегія суддів зазначає наступне.

З позовної заяви вбачається, що позов подано Прокурором Підгаєцького району в інтересах держави в особі Вербівської сільської ради. Згідно п.п.4.1 п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

Враховуючи те, що у листі прокурора Підгаєцького району №60-437 вих-15 від 19.05.2015р., зазначено, що Вербівській сільській раді стало відомо про порушення вимог закону після проведення інвентаризації земель у 2013р., то, колегія суддів вважає, що позивач звернувся з позовом до суду у передбачений законодавством строк для захисту свого порушеного права.

Одночасно, судова колегія звертає увагу апелянта на те, що останній мав достатньо часу для подачі клопотання про застосування строків позовної давності в суді першої інстанції, однак таким правом відповідач не скористався і не навів обґрунтованих доказів у суді апеляційної інстанції щодо неможливості звернення в господарський суд Тернопільської області з відповідним клопотанням.

Згідно ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Таким чином, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи, і, всупереч вищевказаних норм ГПК України, скаржником не подано доказів, які б спростовували факти, викладені у позовній заяві, а твердження, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оспорюваному рішенні суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, надавши належну оцінку всім наявним у справі доказам, повною мірою дослідивши всі обставини справи, норми чинного законодавства України, судова колегія апеляційної інстанції дійшла до висновку, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Тернопіль не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Тернопільської області від 06.03.2015р. по справі №921/652/14-г/13 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Тернопіль залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Тернопільської області від 06.03.2015р. по справі №921/652/14-г/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Львівський апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Повний текст постанови складено 08.06.2015р.

Головуючий суддя Б.Д. Плотніцький

Судді О.В. Михалюк

Г.І. Мельник