КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Справа№ 910/26727/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 27.05.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Морська пошуково-рятувальна служба» державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2015 (повне рішення складено 20.03.2015)

у справі №910/26727/14 (головуючий суддя Босий В.П., судді Літвінова М.Є., Стасюк С.В.)

за позовом державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Морська пошуково-рятувальна служба» державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

до публічного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз»

про стягнення 7 261,43 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.03.2015 у справі №910/26727/14 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ДП «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Морська пошуково-рятувальна служба» ДП «Адміністрація морських портів України» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2015 у справі №910/26727/14 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою від 29.04.2015 Київським апеляційним господарським судом прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №910/26727/14 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Представник позивача брав участь в судовому засіданні, надавав свої пояснення, підтримував доводи, які викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу ДП «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Морська пошуково-рятувальна служба» задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2015 у справі №910/26727/14 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача брав участь в судовому засіданні, в якому надавав пояснення, заперечував щодо доводів апеляційної скарги та просив рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2015 у справі №910/26727/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу ДП «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Морська пошуково-рятувальна служба» - без задоволення.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2012 між казенним підприємством «Морська пошуково-рятувальна служба» (КП МПРС), правонаступником якого є державне підприємство «Адміністрація морських портів України» та публічним акціонерним товариством «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (абонент) укладено договір про надання послуг розрахункової організації №515-UX02/1410, відповідно до умов якого ДП «Адміністрація морських портів України» у порядку та на умовах, визначених цим договором зобов'язується надати абоненту комплекс послуг визначених в п. 1.2. цього договору, від імені, за дорученням та за рахунок абонента.

Згідно з п. 1.2 договору КП «МПРС» надає абоненту наступний комплекс послуг: послуги розрахункової організації (розпізнавальний код UX02) для суден, станцій супутникового зв'язку (ССЗ) та електронних адрес абонента згідно з Регламентом Радіозв'язку та Рекомендаціями Міжнародного Союзу Електрозвязку (МСЕ) серії D «Загальні принципи тарифікації, таксації та розрахунки за послуги міжнародних служб електрозв'язку» (зокрема, Рекомендації МСЕ-И серії D90 «Таксація, розрахунки та відшкодування витрат у морській рухомій службі»), а також «Правилами та процедурами використання космічного сегменту Інмарсат наземними супутниковими станціями» та проведення розрахунків за послуги зв'язку, які надаються суднам, ССЗ та електронним адресам абонента закордонними радіоцентрами і наземними станціями системи Інмарсат (послуги іноземних операторів зв'язку); послуги з оперативної взаємодії з наземними станціями системи Інмарсат, з метою надання ССЗ абонента необхідних послуг супутникового зв'язку; послуги з активації, деактивації та підтримки ССЗ та електронних адрес абонента у системі Інмарсат та надання відповідних підтверджень за письмовим запитом абонента.

Відповідно до п. п. 5.1., 5.3. договору оплата послуг розрахункової організації проводиться абонентом у наступному порядку: а) попередній платіж - в сумі, що є еквівалентною 300,00 дол. США - для кожної ССЗ типу Інмарсат-С (міні-С) та 500,00 дол. США - для кожної ССЗ іншого типу і сплачується протягом 5 банківських днів від дати підписання договору на підставі авансового рахунку, виставленого КП «МПРС» протягом 3 робочих днів з дати підписання цього договору; б) для ССЗ, які використовуються лише у системах моніторингу, або встановлені на суднах, які знаходяться у відстої тривалий час, про що абонент інформує КП «МПРС» у письмовій формі, сума попереднього платежу складає еквівалент 5 дол. США за кожну ССЗ; в) при виставленні КП «МПРС» наступних авансових рахунків сума попередньої оплати визначається виходячи з фактичного графіку за попередній період не менше ніж еквівалент 200,00 дол. США; г) після витрачення 70% сум попередніх оплат або більше, КП «МПРС» виставляє абоненту рахунок на переказ наступної суми оплати з можливим нарахування доплати за вже надані КП «МПРС» послуги; д) у разі, якщо річний трафік абонента за рахунками іноземних операторів зв'язку буде меншим ніж 500,0 дол. США на рік, абонент здійснює оплату послуг КП «МПРС», з підтримки його ССЗ у системі Інмарсат та підтримки розрахункового коду UX02 у розмірі 500,0 грн. на рік (без урахування податку на додану вартість). Рахунки КП «МПРС», виставлення яких передбачено п. п. в), г) та д) п. 5.1 договору сплачуються абонентом протягом 10 банківських днів з моменту їх отримання.

Згідно з п. 5.9. договору рахунки, виставлені КП «МПРС» направляються абоненту на його електронну адресу. Разом з рахунком направляються: звіт щодо рахунків, отриманих від іноземних операторів зв'язку за послуги, надані абоненту, та копії цих рахунків з розшифровкою наданих послуг зв'язку. Датою отримання цих рахунків абонентом вважається дата їх відправки.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору ДП «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Морська пошуково-рятувальна служба» надіслано ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» рахунки на оплату наданих послуг №515-UX02/CNG/110314 від 11.03.2014 на суму 313,68 дол. США та №515-UX02/CNG/140514 від 14.05.2014 на суму 123,42 дол. США.

Однак, згідно з твердженнями ДП «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Морська пошуково-рятувальна служба» ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» не здійснив оплату наданих послуг, згідно з надісланих рахунків, у зв'язку з чим, в останнього виникла заборгованість в розмірі 437,10 дол. США, що еквівалентно 6 469,08 грн.

У грудні 2014 ДП «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Морська пошуково-рятувальна служба» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» про стягнення 7 261,43 грн., з яких: 6 469,07 грн. основного боргу, 113,21 грн. 3% річних та 679,15 грн. пені.

При прийняті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що невиконання відповідачем зобов'язання з оплати наданих послуг у розмірі 437,10 дол. США відбулось поза його волею і за обставин, що мають надзвичайний характер (непереборна сила) в розумінні ст. 617 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що зобов'язання щодо оплати послуг виникли до моменту настання форс-мажорних обставин та в порушення умов договору відповідач своєчасно не повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 901, 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, п. 5.3. договору передбачено, що рахунки, які виставлені КП «МПРС» сплачуються абонентом протягом 10 банківських днів з моменту їх отримання.

Однак, враховуючи події, що мали місце на території Автономної Республіки Крим, унеможливили ведення ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» господарської діяльності та виконання зобов'язань за кредитним договором.

17.03.2014 Верховною Радою Республіки Крим прийнято постанову «Про питання енергетичної безпеки Республіки Крим» відповідно до якої встановлено, що власністю Республіки Крим є: рухоме та нерухоме майно ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», розташоване на території Республіки Крим, її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони, яке увійшло і не увійшло до статутного капіталу у складі необоротних (в тому числі нематеріальних) і оборотних активів, у тому числі державне (України) майно, передане йому у користування та те, що перебуває на балансовому та позабалансовому обліку.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою територією України. Тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною України, на яку поширюється дія Конституції України.

Початком тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя вважається дата набрання чинності Резолюцією №68/262 сесії Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 27.03.2014 про підтримку територіальної цілісності України.

Статтею 218 ГК України, визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

З врахуванням загального змісту відповідної норми законодавства, наявність обставин непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності, є підставою звільнення від відповідальності у зв'язку з відсутністю вини боржника, якщо законом або договором чітко не визначено безумовну відповідальність. Відповідні норми законодавства не вимагають дублювання в договорі переліку визначених законодавчо форс-мажорних обставин, а допускають визначення в договорі додаткових обставин, які сторони прирівнюють до форс-мажорних, або про незастосування форс-мажорних обставин при визначенні відповідальності.

Окрім того, на підтвердження настання форс-мажорних обставин відповідачем надано суду копію сертифікату №2018 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким Торгово-промислова палата України засвідчує ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 27.02.2014 та зазначає, що дату закінчення терміну дії форс-мажорних обставин встановити не можливо.

Таким чином, враховуючи, те що обставини непереборної сили, почалися з 27.02.2014, виконання зобов'язань ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» стало неможливим.

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно з ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до п. 46 інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» №01-8/211 від 07.04.2008 згідно з ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. При цьому згідно з п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України під непереборною силою розуміється надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо), на час дії таких обставин.

Отже, підставою для звільнення від господарсько-правової відповідальності, на відміну від цивільно-правової, є обставина, яка характеризується одночасно як ознакою надзвичайності, так і ознакою невідворотності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що строк виконання грошових зобов'язань за договором настав протягом 10 банківських днів з моменту отримання рахунків №515-UX02/CNG/110314 від 11.03.2014 та №515- UX02/CNG/140514 від 14.05.2014.

Однак, враховуючи те, що відповідно до сертифікату Торгово-промислової палати України №2018 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) такі обставини виникли з 27.02.2014, тобто раніше, ніж настав строк оплати наданих послуг.

Отже, з огляду на вищевикладене, не вбачається можливим ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» виконати господарське зобов'язання в спірний період.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що невиконання відповідачем зобов'язання з оплати наданих послуг у розмірі 437,10 дол. США відбулося поза його волею, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 6 469,08 грн. задоволенню не підлягають.

Посилання скаржника на те, що на час прийняття рішення суду першої інстанції відповідачем погашено спірну заборгованість, колегія суддів апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження цього.

Також обставини непереборної сили є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та 3% річних задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки прийшла висновку про їх необґрунтованість. Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2015 у справі №910/26727/14 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2015 у справі №910/26727/14 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ДП «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Морська пошуково-рятувальна служба» ДП «Адміністрація морських портів України» - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Морська пошуково-рятувальна служба» державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2015 у справі №910/26727/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2015 у справі №910/26727/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/26727/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.І. Лобань

Р.В. Федорчук