КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"09" червня 2015 р. Справа №911/4759/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шипка В.В.

суддів: Верховця А.А.

Остапенка О.М.

при секретарі судового засідання Матвєєнко Т.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Головного управління ДФС у Київській області

на постанову господарського суду Київської області від 08.12.2014 року

у справі № 911/4759/14 (суддя Скутельник П.Ф.)

за заявою голови ліквідаційної комісії приватної виробничо-комерційної

фірми "Ланкорд"

до боржника приватної виробничо-комерційної фірми "Ланкорд"

про банкрутство

за участю представників:

від апелянта: Бойко Б.М. - дов. № 1034/9/10-36-10-03 від 30.12.2014р.,

від заявника/боржника: не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про порушення справи про банкрутство - приватної виробничо-комерційної фірми "Ланкорд", (ідентифікаційний код 31787744), в порядку, передбаченому ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою господарського суду м. Києва від 08.12.2014р. у справі № 911/4759/14 визнано банкрутом приватну виробничо-комерційну фірму "Ланкорд", ідентифікаційний код юридичної особи: 31787744, місцезнаходження: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Тельмана, буд. 49;

відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором приватної виробничо-комерційної фірми "Ланкорд", ідентифікаційний код юридичної особи: 31787744, місцезнаходження: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Тельмана, буд. 49, Любченка Юрія Борисовича, місце проживання: м. Суми, вул. Супруна, буд. 12/1, кв. 58, ідентифікаційний номер: ; задоволено вимогу Заявника, викладену в п. 3 прохальної частини заяви про порушення справи про банкрутство від 06.11.2014 року №4 щодо призначення ліквідатором приватної виробничо-комерційної фірми "Ланкорд" голову ліквідаційної комісії Боржника - Любченка Ю.Б; скасовано арешти, накладені на майно приватної виробничо-комерційної фірми "Ланкорд", ідентифікаційний код юридичної особи: 31787744, місцезнаходження: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Тельмана, буд. 49; припинено повноваження засновників, власників майна приватної виробничо-комерційної фірми "Ланкорд", ідентифікаційний код юридичної особи: 31787744, місцезнаходження: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Тельмана, буд. 49, та припинено повноваження всіх органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном; звільнено керівника приватної виробничо-комерційної фірми "Ланкорд", ідентифікаційний код юридичної особи: 31787744, місцезнаходження: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Тельмана, буд. 49; оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про визнання боржника, - приватної виробничо-комерційної фірми "Ланкорд", ідентифікаційний код юридичної особи: 31787744, місцезнаходження: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Тельмана, буд. 49, банкрутом і про відкриття ліквідаційної процедури, текст якого додається та інш.

Не погоджуючись з вказаною постановою Головне управління ДФС у Київській області звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати постанову Господарського суду Київської області від 08.12.2014 року у справі № 911/4759/14 та припинити провадження у справі № 911/4759/14.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2015р. апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області було прийнято до провадження і розгляд справи призначено на 09.06.2015р.

В обґрунтування апеляційної скарги Головне управління ДФС у Київській області посилається на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі.

Встановлено, що в судове засідання 09.06.2015р. представники від заявника/боржника не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діяла з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Згідно зі ст. ст. 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, голова ліквідаційної комісії приватної виробничо-комерційної фірми "Ланкорд" - звернувся до господарського суду Київської області з заявою про порушення справи про банкрутство, у зв'язку з відсутністю майна для задоволення вимог кредиторів в порядку ст. 95 Закону.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.11.2014 було прийнято до розгляду вказану заяву та її розгляд призначено на 24.11.2014.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.11.2014 було порушено провадження у даній справі; визнано вимоги приватного підприємства "СКБ ГРУП" (ідентифікаційний код: 35745526, місцезнаходження: 03057, м. Київ, вул. О. Довженка, буд. 18) в сумі 45 000,00 грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі за текстом: Закон про банкрутство); призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 08.12.2014 року; ухвалено оприлюднити на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про порушення господарським судом Київської області справи №911/4759/14 про банкрутство приватної виробничо-комерційної фірми "ЛАНКОРД"; зобов'язано Заявника подати суду інші наявні, але не подані документи на підтвердження своєї неплатоспроможності; вирішено інші процедурні питання у справі.

Як зазначалось вище, Постановою господарського суду м. Києва від 08.12.2014р. у справі № 911/4759/14 визнано банкрутом приватну виробничо-комерційну фірму "ЛАНКОРД", відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором приватної виробничо-комерційної фірми "ЛАНКОРД" голову ліквідаційної комісії боржника - Любченка Юрія Борисовича та інше.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 95 Закону, особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.

Нормами ст. 91 ГПК України передбачено, що сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

У відповідності до ст. 1 Закону, учасниками у справі про банкрутство є сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство. Як встановлено статтею 1 Закону, сторонами у справі про банкрутство є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів) та боржник (банкрут).

Цією статтею також визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Особливості та порядок заявлення кредиторами претензій до боржника, що ліквідується в порядку ст. 95 Закону, визначені положеннями ч. 3 ст. 95 Закону, які передбачають, що кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.

Отже, у справі про банкрутство боржника, що ліквідується власником (в порядку ст. 95 Закону ), особа може набути статусу кредитора - сторони у справі про банкрутство, лише після прийняття постанови про визнання банкрутом та у разі звернення із кредиторськими вимогами до боржника.

У зв'язку з наведеним, органи державної податкової служби та інші державні органи є кредиторами неплатоспроможних боржників, якщо вони мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, що узгоджується з нормою ч. 1 ст. 210 Господарського кодексу України. Однак, вказана норма не встановлює автоматичного визнання цих органів кредиторами у всіх справах про банкрутство.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зауважити на тому, що орган податкової служби був вправі звернутися до ліквідатора боржника та провести позапланову перевірку його господарської діяльності, а у випадку відмови ліквідатора, як керівника боржника, надати можливість перевірки суб'єкта господарювання, орган податкової служби був вправі оскаржити дії ліквідатора до суду у справі про банкрутство.

В матеріалах справи не міститься доказів звернення податкового органу до суду першої інстанції з заявою про визнання кредиторських вимог у даній справі, а також відсутня наявність порушення прав апелянта на здійснення податкової перевірки боржника платника податків.

Таким чином, скаржник - Головне управління ДФС у Київській області не набув статусу ані кредитора у справі, ані учасника провадження у даній справі.

В апеляційній скарзі апелянт жодним чином не посилається на наявність у боржника заборгованості по сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), відповідно, будь-яких майнових (грошових) претензій до боржника, розмір таких претензій (суму вимог), характер вимог (майнові або грошові). Окрім цього, в скарзі відсутнє посилання на будь-які докази, з їх наданням, що підтверджують такі вимоги. У судове засідання такі докази апелянтом також не подані.

Отже, враховуючи викладені обставини та аналіз норм законодавства, судовою колегією встановлено, що Головне управління ДФС у Київській області не зверталося до суду із кредиторськими вимогами до боржника, у своїй апеляційній скарзі, також, не вказує про існування у боржника податкової заборгованості. Крім того, про початок самоліквідації та порушення справи про банкрутство апелянт був завчасно та в установленому порядку повідомлений, скарг на дії ліквідатора від учасників процесу та, безпосередньо, від податкової інспекції до суду не надходило. Доказів того, що господарський суд першої інстанції при прийнятті оскарженого судового акту вирішив питання про права та обов'язки Головного управління ДФС у Київській області, останнім також не надано.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що апелянт не надав суду жодних належних та допустимих доказів перебування боржника у нього на податковому обліку.

Отже, право, визначене у ст. 91 ГПК України, на подання апеляційної скарги на оскаржувану постанову місцевого господарського суду, у даному випадку, у податкового органу було відсутнє.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" від 17.05.2011 № 7, з метою забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про перегляд судових рішень в апеляційному порядку господарським судам України роз'яснено, що, у разі помилкового порушення апеляційного провадження, зокрема за апеляційною скаргою поданою особою, яка не мала права її подавати, господарський суд апеляційної інстанції припиняє таке провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» перелік підстав припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК) та залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 5-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" від 17.05.2011 № 7 у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених ГПК підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на вищевикладене, на те, що Головне управління ДФС у Київській області не набуло статусу учасника провадження у даній справі про банкрутство, права апелянта оскаржуваною постановою не порушені, питання про права і обов'язки апелянта стосовно сторін у справі судом першої інстанції в даному випадку не вирішувались, апелянт не має права на оскарження прийнятої судом першої інстанції постанови від 08.12.2014 у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Київській області має бути припинено.

Керуючись ст. ст. 4-1, 4-7, 32-34, 43, п. 1 ч. 1 ст. 80, 86, 99 ГПК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ :

1. Припинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Київській області з перегляду постанови господарського суду Київської області від 08.12.2014р. у справі № 911/4759/14.

2. Матеріали справи № 911/4759/14 повернути до господарського суду Київської області.

3. Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя В.В. Шипко

Судді А.А. Верховець

О.М. Остапенко