КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Справа№ 910/22936/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Сухового В.Г.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Дзезі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015

у справі № 910/22936/13 (Головуючий суддя: Паламар П.І.,

судді: Літвінова М.Є., Сташків Р.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ,

про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, ціна позову 2 020 608 010,23 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Чеботарьова І.Г. - представник (довіреність від 13.05.2014 №14-124);

від відповідача: не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (надалі - ПАТ «Укртрансгаз», відповідач) про стягнення 2 020 608 010,23 грн, з яких 1 373 990 553,35 грн основного боргу, 401 026 931,88 грн пені, 203 918 194,77 грн 3 % річних та 41 672 330,23 грн інфляційних втрат, зумовлених неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки природного газу від 28.01.2011 №110101415.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі № 910/22936/13 провадження в частині стягнення 472 444 763,79 грн боргу припинено. Позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 901 545 789,56 грн боргу та 46 496,82 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі №910/22936/13 в частині відмови у стягненні 41 672 330,23 грн інфляційних втрат, 203 918 194,77 грн 3% річних та 401 026 931,88 грн пені.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В свою чергу, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", посилаючись на неправильне та неповне дослідження доказів та порушення судом норм процесуального права, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі №910/22936/13 в частині стягнення 901 545 789,56 грн основного боргу, в іншій частині рішення залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" прийнято та об'єднано в одне провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г., справу призначено до розгляду на 27.04.2015.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні 27.04.2015, в порядку статті 77 ГПК України, було оголошено перерву до 25.05.2015.

25.05.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» надійшли додаткові докази у матеріали справи.

В судовому засіданні 25.05.2015, в порядку статті 77 ГПК України, було оголошено перерву до 02.06.2015.

В судовому засіданні 02.06.2015 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, поданої Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", просив скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати частково.

Відповідач свого уповноваженого представника у судове засідання не направив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Вислухавши думку представника позивача щодо можливості розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційних скарг за наявними у справі матеріалами та за відсутності відповідача.

02.06.2015 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, дослідивши подані докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 28.01.2011 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (в тексті договору - постачальник) та Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (в тексті договору - покупець) укладено договір поставки природного газу №110101415 (надалі - договір), згідно з умовами якого позивач зобов'язався передати відповідачу протягом 2011 року природний газ з ресурсів імпортованого природного газу НАК «Нафтогаз України» виключно для забезпечення виробничо-технологічних витрат та власних потреб покупця, а покупець приймає та оплачує газ на умовах цього договору (пункт 1.1. договору)

В подальшому між сторонами укладались додаткові угоди №№ 1, 2 від 27.07.2011, №№ 3, 4 від 31.08.2011, відповідно до яких сторонами вносилися зміни та доповнення до договору щодо ціни газу та строку дії договору (т.1, а.с.15-19).

Відповідно до пункту 4.1. договору в редакції додаткової угоди №4 ціна за 1 000 м. куб. газу з 01 жовтня 2011 року встановлюється на рівні граничного рівня ціни на природний газ для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання без урахування податку на додану вартість, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (НКРЕ). Крім того, до ціни на газ включається податок на додану вартість. Визначені таким чином ціна на газ, її складові застосовуються сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за газ, отриманий згідно з умовами цього договору.

Згідно пункту 5.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом місяця, в якому цей газ постачається. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа, наступного за звітним місяця.

Строк дії договору, відповідно до умов пункту 10.1. договору в редакції додаткової угоди №4, встановлений з моменту його підписання сторонами і діє в частині поставки газу з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2012 року, в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення.

За правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, за яким, відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні приписи містить стаття 712 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, укладення НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз» договору поставки було спрямоване на отримання останнім природного газу і одночасного обов'язку по здійсненню його оплати.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх умов договору та є обов'язковим до виконання.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Місцевим господарським судом вставлено, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачу протягом січня 2011 року - березня 2013 року природний газ в обсязі 6 071 360,069 тис. м. куб. на загальну суму 21 302 132 218,21 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу, підписаними уповноваженими представниками обох сторін та засвідченими печатками юридичних осіб (т.1, а.с.33-50).

Однак, як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідач свої обов'язки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав.

За твердженнями позивача, станом на 01.11.2013 заборгованість відповідача перед позивачем становить 1 373 990 553,35 грн, на підтвердження чого останній надав у матеріали справи довідку, підписану головним бухгалтером та засвідчену печаткою підприємства, про надходження грошових коштів на рахунок НАК «Нафтогаз України» від ПАТ «Укртрансгаз» за спірним договором за період з 01.01.2011 по 30.09.2013 (т.1,а.с.63-82).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції між сторонами була здійснена звірка взаєморозрахунків, за результатами якої встановлено, що станом на 22.01.2015 заборгованість ПАТ «Укртрансгаз» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» становить 1 290 263 290,17 грн, що підтверджується актом звірки, підписаним та скріпленим печатками юридичних осіб (т.3, а.с.87).

Після підписання акту звірки відповідачем були здійснені часткові оплати за договором на загальну суму 472 444 763,79 грн, згідно з платіжними дорученнями №№1052, 1053, 1054 від 29.01.2015 та №2422 від 24.02.2015 (т.3, а.с.88-91).

Згідно правової позиції Пленуму Вищого господарського суду України, викладеної в абзаці 3 пункту 4.4. постанови від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Місцевий господарський суд надав належну оцінку тій обставині, що вказані оплати мали місце після порушення провадження у справі, у зв'язку з чим предмет спору в цій частині між сторонами відсутній, а провадження у справі підлягає частковому припиненню на підставі пункту 1-1 статті 80 ГПК України.

Проте, суд першої інстанції, визначаючи розмір заборгованості відповідача дійшов помилкового висновку, що на момент прийняття рішення вона становить 901 545 789,56 грн (1 373 990 553,35 грн -472 444 763,79 грн).

Колегією суддів апеляційного суду здійснено перерахунок основного боргу та встановлено, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 817 818 526,36 грн (1 290 263 290,17 грн - 472 444 763,79 грн).

Під час апеляційного провадження представником ПАТ «НАК «Нафтогаз» згідно довідки головного бухгалтера, засвідченої печаткою підприємства, підтверджено наявність заборгованості у ПАТ «Укртрансгаз» станом на 03.03.2015 в розмірі - 817 818 526,36 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ПАТ «Укртрансгаз» щодо безпідставного збільшення місцевим судом заборгованості відповідача за отриманий газ та дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача і зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення основного боргу.

Крім того, у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 401 026 931,88 грн, 3% річних у розмірі 203 918 194,77 грн та інфляційні втрати у розмірі 41 672 330,23 грн.

Відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог НАК «Нафтогаз України», місцевий господарський суд виходив з того, що рішеннями Господарського суду міста Києва від 24.04.2012 у справі № 5011-69/3777-2012 та від 15.01.2014 у справі №910/23829/13 між тими ж сторонами встановлено, що господарська діяльність відповідача згідно статуту Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" здійснюється відповідно до річних планів, які затверджуються позивачем, а тому, саме не вчинення позивачем організаційно-розпорядчих дій щодо погодження використання грошових коштів відповідачем на погашення заборгованості за договором призводить до невиконання ПАТ "Укртрансгаз" своїх зобов'язань перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Відповідно до вимог частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В апеляційній скарзі ПАТ «НАК «Нафтогаз України» наголошував на тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності у даній справі обставин, що свідчать про прострочення кредитора, відсутності прострочення боржника у здійсненні ним оплати за договором та безпідставне застосування положень статей 612, 613 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, а доводи апеляційної скарги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 135 Господарського кодексу України, власник майна має право одноосібно або спільно з іншими власниками на основі належного йому (їм) майна засновувати господарські організації або здійснювати господарську діяльність в інших організаційно-правових формах господарювання, не заборонених законом, на свій розсуд визначаючи мету і предмет господарської діяльності, структуру утвореного ним суб'єкта господарювання, склад і компетенцію його органів управління, порядок використання майна, інші питання управління діяльністю суб'єкта господарювання, а також приймати рішення про припинення господарської діяльності заснованих ним суб'єктів господарювання відповідно до законодавства. Власник має право особисто або через уповноважені ним органи з метою здійснення підприємницької діяльності засновувати господарські організації, закріплюючи за ними належне йому майно па праві власності, праві господарського відання, а для здійснення некомерційної господарської діяльності - на праві оперативного управління, визначати мету та предмет діяльності таких організацій, склад і компетенцію їх органів управління, порядок прийняття ними рішень, склад і порядок використання майна, визначати інші умови господарювання у затверджених власником (уповноваженим ним органом) установчих документах господарської організації, а також здійснювані безпосередньо або через уповноважені ним органи у межах, встановлених законом, інші управлінські повноваження щодо заснованої організації та припиняти її діяльність відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Організаційно-господарськими визнаються господарські зобов'язання, що виникають у процесі управління господарською діяльністю між суб'єктом господарювання та суб'єктом організаційно-господарських повноважень, в силу яких зобов'язана сторона повинна здійснити на користь другої сторони певну управлінсько-господарську (організаційну) дію або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Організаційно-господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, між суб'єктом господарювання та власником, який є засновником даного суб'єкта, та наділений господарською компетенцією щодо цього суб'єкта (стаття 176 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 142 Господарського кодексу України порядок використання прибутку (доходу) суб'єкта господарювання визначає власник (власники) або уповноважений ним орган відповідно до законодавства та установчих документів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 747 від 25.05.1998 "Про утворення Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" було затверджено статут позивача.

Відповідно до пункту 18 статуту позивача Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" має право утворювати в установленому порядку філії, представництва, інші відокремлені структурні підрозділи та дочірні підприємства як на території України, так і за її межами, наділяючи їх основними та оборотними засобами. Дочірні підприємства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" діють на підставі статутів, що затверджуються Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України".

З пункту 1.2 статуту ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" вбачається, що засновником відповідача є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яка створена на виконання Указу Президента України від 25 лютою 1998 року №151 «Про реформування нафтогазового комплексу України» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 року №747 «Про утворення Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Згідно з пунктом 9.3. статуту ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" господарська діяльність компанії здійснюється відповідно до річних планів, які затверджуються засновником (Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України").

З вищевикладеного випливає, що при здійсненні своєї фінансово-господарської діяльності, в тому числі при укладанні та виконанні договору поставки природного газу № 11010145 від 28.01.2011 та фінансуванні його виконання, ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" повинна була використовувати власні кошти, в порядку, встановленому законодавством України, статутом відповідача та затвердженими НАК "Нафтогаз України" фінансовими планами на 2011-2013 роки.

Як вбачається з матеріалів справи, фінансовий план ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" на 2011 рік було погоджено протоколом засідання правління НАК "Нафтогаз України" № 137 від 20.07.2011 (т.2, а.с.4-5), при цьому, розрахунки перед позивачем за придбаний газ в 2011 році були передбачені у розмірі 7 391 114,00 тис. грн.

Фінансовий план ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" на 2012 рік затверджено Міністерством енергетики та вугільної промисловості України (т.2, а.с.12-13), згідно якого були передбачені розрахунки з позивачем за отриманий у 2012 році газ у розмірі 7 391 114,00 тис. грн.

Відповідачем протягом 2011-2012 років належним чином виконувалися зобов'язання з оплати газу в межах, встановлених відповідними фінансовими планами.

Фінансовий план ПАТ «Укртрансгаз» на 2013 рік не було затверджено, у зв'язку з чим у відповідача була відсутня можливість здійснювати у 2013 році фінансування оплати вартості природного газу, отриманого за договором.

Проаналізувавши вищенаведені обставини справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, володіючи повним обсягом господарської компетенції щодо руху грошових коштів відповідача, повинен був згідно вимог чинного законодавства України та статутних документів відповідача, шляхом здійснення організаційно-розпорядчих дій включити необхідні суми коштів для здійснення розрахунків за отриманий газ до фінансових планів відповідача на 2011-2013 роки.

Згідно частини 4 статті 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до статті 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач вжив всіх залежних від нього заходів, спрямованих на належне виконання зобов'язання за договором поставки природного газу №110101415 від 28.01.2011, що підтверджується фактом направлення на адресу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" для погодження та подальшого затвердження відповідних щорічних та щомісячних фінансових планів ПАТ "Укртрансгаз".

Оскільки господарська діяльність відповідача згідно статуту ПАТ "Укртрансгаз" здійснюється відповідно до річних планів, які затверджуються позивачем, саме не вчинення позивачем організаційно-розпорядчих дій щодо погодження у належному обсязі використання грошових коштів відповідачем на оплату отриманого природного газу призвели до невиконання ПАТ «Укртрансгаз» своїх зобов'язань за спірним договором.

Враховуючи вищезазначені обставини, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк виконання зобов'язання відповідачем з оплати вартості природного газу за договором поставки природного газу №110101415 від 28.01.2011 було змінено внаслідок прострочення кредитора, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У відповідності до пункту 4 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду у відповідно до статті 104 ГПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на встановлені вище обставини, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 та відмови у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» повністю.

Відповідно до частини 6 статті 49 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі № 910/22936/13 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі № 910/22936/13 задовольнити.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі № 910/22936/13 змінити.

4. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«Провадження у справі № 910/22936/13 в частині вимог про стягнення 472 444 763,79 грн боргу припинити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1, код 30019801) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, код 20077720) 817 818 526 (вісімсот сімнадцять мільйонів вісімсот вісімнадцять тисяч п'ятсот двадцять шість) грн 36 коп. основного боргу 38 604 (тридцять вісім тисяч шістсот чотири) грн 57 коп. судового збору.

У задоволенні решти позову відмовити».

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, код 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1, код 30019801) 36 540 (тридцять шість тисяч п'ятсот сорок) грн 00 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

7. Матеріали справи № 910/22936/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді В.Г. Суховий

Г.А. Жук