РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2015Справа №910/16035/14

За позовом Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

До Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк»

Про стягнення 18 996 453,88 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

від позивача: Федорчук І.І. - представник за довіреністю № 056/95-578 від 06.02.2015 р.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» (надалі - відповідач) про стягнення 18 996 453,88 грн. (з яких: 14 780 000,00 грн. - основний борг, 2 973 610,94 грн. - відсотки за користування депозитним вкладом, 878 025,02 грн. - 3 % річних та 364 817,92 грн. - пеня).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.08.2014 р. у справі № 910/16035/14 (суддя Якименко М.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2014 р., позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.02.2015 р. вищезазначені рішення та постанову у справі № 910/16035/14 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням № 04-23/210 від 10.03.2015 р. було призначено повторний автоматичний розподіл справи, відповідно до якого справу № 910/16035/14 передано для розгляду судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.03.2015 р. суддя Ващенко Т.М. прийняла справу № 910/16035/14 до свого провадження та призначила її до розгляду на 16.04.2015 р. Крім того, даною ухвалою було зобов'язано учасників судового процесу надати суду письмові пояснення з врахуванням постанови Вищого господарського суду України від 25.02.2015 р.; зобов'язано позивача надати суду докази захисту своїх майнові права за договором банківського рахунку в порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, шляхом звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» для визнання його кредитором, внесення в реєстр кредиторів відповідача та повернення грошових коштів, що знаходяться на депозитному рахунку.

В судовому засіданні 16.04.2015 р. на підставі ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 12.05.2015 р. о 14:30 год.

17.04.2015 р. представник відповідача через відділ діловодства Господарського суду м. Києва подав письмові пояснення по справі, які суд залучив до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 12.05.2015 р. подав заяву на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України про продовження строку вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Розглянувши заяву позивача про продовження строку вирішення спору в справі № 910/16035/14, суд дійшов висновку про її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Чи є той чи інший випадок винятковим, вирішує суд з урахуванням конкретних обставин даної справи, в тому числі її складності, кількості учасників судового процесу, значного обсягу доказів, які підлягають збиранню та оцінці.

Приписами п. 3.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що продовження строку розгляду справи здійснюється господарським судом у будь-який з наведених далі способів шляхом зазначення у відповідній ухвалі: а) кількості днів, на який продовжено строк, або б) певної дати, до якої продовжено строк (якою може бути й дата наступного судового засідання), або в) як кількості днів, так і певної дати, до якої продовжено строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, суддя має право оголосити перерву в засіданні в межах встановленого строку вирішення спору з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Враховуючи вищезазначену заяву позивача, суд ухвалою від 12.05.2015 р. задовольнив дану заяву, продовжив строк вирішення спору в справі № 910/16035/14 на п'ятнадцять днів, та оголосив перерву в судовому засіданні до 26.05.2015 р. о 10:10 год.

У судовому засіданні 26.05.2015 р., керуючись ст. 77 ГПК України, господарський суд оголосив перерву до 03.06.2015 р. об 11:30 год.

02.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення та документи, які суд залучив до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 03.06.2015 р. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.06.2015 р. проти позову заперечив.

Суд, керуючись ст. 77 ГПК України, оголосив перерву в судовому засіданні 03.06.2015 р. до 04.06.2015 р. о 09:20 год. для дослідження доказів у справі.

Представник позивача в судовому засіданні 04.06.2015 р. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 04.06.2015 р. не з'явився, заяв та клопотань не подав і не надіслав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/16035/14.

У судовому засіданні 04.06.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.2005 р. між Акціонерним товариством «Старокиївський банк», який було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Старокиївський банк» (надалі - Банк), та Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, яке реорганізовано в Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - Вкладник) укладено Договір про депозитний вклад № 8-Д (надалі - Договір).

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором банківського вкладу (депозиту).

Згідно зі статтею 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Вкладник перераховує Банку грошові кошти в національній валюті в сумі 4 000 000,00 грн. на термін з 25.07.2005 р. по 26.12.2005 р. з нарахуванням 14 % річних.

Згідно з п. 2.2. Договору, Банк має право змінювати процентну ставку за вкладом при зміні кон'юнктури фінансового ринку за погодженням з Вкладником. У разі незгоди Вкладника зі зміною процентної ставки за договором Банк достроково (протягом одного дня) повертає суму вкладу разом з нарахованими на момент розірвання відсотками. В цьому випадку сума вкладу і відсотки перераховуються на поточний рахунок Вкладника без застосування штрафних санкцій.

Вкладник зобов'язується у разі дострокового запитання вкладу (повного або часткового) попередити про це Банк за 3 робочих дні (п. 2.6. Договору).

Відповідно до п. 4.2. Договору, термін дії Договору обмежений моментом зняття грошових коштів з депозитного рахунку.

Під час дії Договору були укладені додаткові угоди до нього, за якими строк дії Договору продовжено до 31.12.2012 р., а відсоткова ставка знижена до 11,5 % річних.

Рішенням Київської міської ради від 15.03.2012 р. № 198/7535 «Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» передбачено реорганізувати Головне управління капітального будівництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) шляхом приєднання до Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та перейменувати Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Крім того п. 4 вищезазначеного рішення передбачено, що вказані у пункті 1 цього рішення структурні підрозділи виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є правонаступниками майна, всіх прав та обов'язків реорганізованих відповідних Головних управлінь, управлінь та відділів.

28.12.2012 р. Акціонерним банком «Старокиївський банк» було направлено лист позивачу про підтвердження наміру пролонгації дії Договору. Однак, вчасної відповіді позивач банку не надав.

03.04.2013 р. Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як правонаступник Головного управління житлового забезпечення, надіслав Банку вимогу про повернення коштів. У відповідь на дану вимогу, Банк перерахував за 2013 рік частину коштів у розмірі 7 200 000,00 грн. Крім того, Банк здійснив повернення «тіла позики» у 2014 році, зокрема, перерахувавши 03.06.2014 р. 10 000,00 грн. та 12.06.2014 р. 10 000,00 грн.

Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) направив на адресу Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» лист (вих. № 056/95-811 від 04.03.2014 р.) з претензією про виплату 14 780 000,00 грн. - заборгованості за Договором, 2 399 115,05 грн. - відсотків за користуванням депозитним вкладом, 709 243,14 грн. - 3 % річних, 2 235 002,74 грн. - пені.

У відповідь на вищезазначене звернення ПАТ «Старокиївський банк» направило позивачу лист (вих. № 817/01-02 від 08.04.2014 р.), яким повідомило:

- згідно Додаткової угоди № 5 від 28.11.2008 р. до Договору про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. строк розміщення грошових коштів закінчився 31.12.2012 р.;

- у зв'язку з закінченням строку дії депозиту та відсутністю у договорі реквізитів банківського рахунку на який ПАТ «Старокиївський банк» повинен був перерахувати суму депозиту після закінчення строку депозиту, 28.12.2012 р. Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було направлено лист (вих. № 2936/02-02) із проханням або підписати додаткову угоду про пролонгацію строку розміщення грошових коштів, або надати банківські реквізити рахунку, на який необхідно перерахувати грошові кошти у сумі 22 000 000,00 грн.;

- оскільки строк дії депозиту закінчився, то починаючи з 01.01.2013 р. грошові кошти у розмірі 22 000 000,00 грн. обліковуються банком як вклад (депозит) на вимогу, оскільки інший порядок у Договорі про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. не встановлено. Згідно з тарифами ПАТ «Старокиївський банк» у період з 01.01.2013 р. та станом на даний час процентна ставка за вкладом (депозитом) на вимогу встановлена на рівні 0 (нуль) % річних;

- у зв'язку з усім вищевикладеним Банк вважає, що твердження Вкладника стосовно того, що Договір про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. вважається пролонгованим до 31.12.2015 р. на умовах Додаткової угоди № 5 від 28.11.2008 р., яка передбачає сплату 11,5 % річних, є безпідставним, оскільки у зв'язку з тим, що Вкладник не вимагав повернення депозиту зі спливом його строку, банк перестав обліковувати депозит як «строковий вклад (депозит)», що передбачає нарахування 11,5 % річних, та на вимогу чинного законодавства України, починаючи з 01.01.2013 р. обліковує депозит як «вклад (депозит) на вимогу», що передбачає нарахування 0 % річних.

За таких обставин, Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» про стягнення заборгованості за Договором про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. в розмірі 18 996 453,88 грн. (з яких: 14 780 000,00 грн. - основний борг, 2 973 610,94 грн. - відсотки за користування депозитним вкладом, 878 025,02 грн. - 3 % річних та 364 817,92 грн. - пеня).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Пунктом 3 статті 1058 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до п. 2 статті 1060 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з п. 1. статті 1061 Цивільного кодексу України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до пунктів 5, 6 статті 1061 Цивільного кодексу України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.

У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З наданих суду доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, тоді як відповідач у визначений Договором про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. та додатковими угодами до нього строк зобов'язання щодо повернення вкладу та нарахованих процентів виконав неналежним чином.

Судом встановлено за інформацією, взятою з офіційних веб-сайтів Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд) - http://bank.gov.ua, www.fg.gov.ua, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.06.2014 р. № 365 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.06.2014 р. прийнято рішення № 50 про запровадження з 18.06.2014 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Старокиївський банк» (надалі - ПАТ «Старокиївський банк»), , МФО 321477, місцезнаходження: вул. Микільсько-Ботанічна, 6/8, м. Київ, 01033, Україна.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк» запроваджено строком на 3 місяці з 18.06.2014 р. по 18.09.2014 р.

Відповідно до п. 3.1. глави 3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, процедура здійснення тимчасової адміністрації банку застосовується Фондом щодо банку, який рішенням НБУ віднесено до категорії неплатоспроможних, з метою виведення такого банку з ринку.

Згідно з п. 3.2. глави 3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. За обґрунтованих підстав зазначені строки можуть бути одноразово продовжені на строк до одного місяця.

У відповідності до частин 1, 2 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», клієнт банку - це будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

В главі 1. загальних положень постанови Національного банку України від 03.12.2003 р. № 516 «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» дано визначення терміну «вкладник», відповідно з яким «вкладник» - це юридична чи фізична особа, яка здійснила розміщення готівкових (безготівкових) грошових коштів або банківських металів на рахунок у банку чи придбала ощадний (депозитний) сертифікат банку на договірних умовах.

Відповідно до глави 2 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому законом.

Пунктом 1.15. глави 3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюються:

- задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

- примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

- нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

- зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого законом;

- нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Згідно з п. 1.16. глави 3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, обмеження, встановлені абзацом другим пункту 1.15 цієї глави, не поширюються на зобов'язання банку щодо:

- виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, у національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті;

- сплати регулярного збору до Фонду;

- витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої статті 36 Закону;

- виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку;

- виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо;

- здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки,

- починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації;

- здійснення купівлі-продажу валюти фізичними та юридичними особами для погашення ними зобов'язань - за кредитними договорами, виконання вимог, встановлених законодавством, для обов'язкового продажу валюти.

Зобов'язання банку перед юридичними та фізичними особами, передбачені абзацами шостим-восьмим цього пункту, виконуються банком протягом тимчасової адміністрації в межах суми коштів, що надійшли на рахунки таких юридичних та фізичних осіб з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку.

Зобов'язання банку, передбачені абзацами третім-шостим цього пункту, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у такому порядку:

- виплата заробітної плати (із сплатою єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку;

- виплата аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо;

- оплата комунальних послуг, енерго- та водопостачання, орендних платежів, послуг зв'язку, витрат на охорону та утримання майна банку та його приміщень, витрат на забезпечення проходження платежів;

- сплата регулярного збору до Фонду;

- інші витрати для забезпечення господарської діяльності неплатоспроможного банку.

Протягом тимчасової адміністрації неплатоспроможний банк має право надавати фінансові послуги з переказу коштів без відкриття рахунку в такому банку та інші фінансові послуги, а також здійснювати діяльність, передбачену частиною восьмою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», якщо надання таких послуг є економічно вигідним для банку та з дозволу виконавчої дирекції Фонду. З цією метою уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію подає на розгляд виконавчої дирекції Фонду відповідні прогнозні розрахунки надходжень від таких фінансових послуг та діяльності.

Аналогічні норми містить Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач у даній справі - Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є вкладником Публічного акціонерного банку «Старокиївський банк» на умовах Договору про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р., термін дії якого закінчився 31.12.2012 р., тобто до запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Старокиївський банк» з 18.06.2014 р., та враховуючи неодноразові звернення Вкладника до Банку з вимогою про повернення вкладу, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 14 780 000,00 грн., які є тілом вкладу.

Відповідач жодних обґрунтованих заперечень та доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суду не надав.

За таких обставин, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 14 780 000,00 грн. суми депозитного вкладу (основний борг) за Договором про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р., а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» 14 780 000,00 грн. суми депозитного вкладу за Договором про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) просить суд також стягнути з відповідача 2 973 610,94 грн. - відсотків за користування депозитним вкладом, 878 025,02 грн. - 3 % річних та 364 817,92 грн. - пені у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. за період з січня 2013 р. до липня 2014 р.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, для застосування до боржника відповідальності у вигляді стягнення пені, вона має бути передбачена законом або договором.

За умовами Договору про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. не передбачено відповідальність у вигляді пені за неналежне виконання банком зобов'язань щодо повернення суми вкладу та процентів за користування даними коштами.

У відповідності до абзацу 3 пункту 1.15. глави 3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюються нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Суд зауважує, що оскільки строк дії депозиту закінчився, то починаючи з 01.01.2013 р. грошові кошти у розмірі 22 000 000,00 грн. обліковувалися Банком як вклад (депозит) на вимогу, оскільки інший порядок у Договорі про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. не встановлено. Згідно з тарифами ПАТ «Старокиївський банк» у період з 01.01.2013 р. та станом на день звернення з позовом до суду процентна ставка за вкладом (депозитом) на вимогу встановлена на рівні 0 (нуль) % річних.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши надані докази та пояснення в їх сукупності, господарський суд дійшов висновку про те, що вимоги Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» 2 973 610,94 грн. - відсотків за користування депозитним вкладом, 878 025,02 грн. - 3 % річних та 364 817,92 грн. - пені у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. за період з січня 2013 р. до липня 2014 р., не підлягають задоволенню.

За таких обставин, позовні вимоги Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» (01033, м. Київ, вулиця Микільсько-Ботанічна, будинок 6/8, ) на користь Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01030, м. Київ, вулиця Володимирська, будинок 42, ) 14 780 000 (чотирнадцять мільйонів сімсот вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. - основного боргу та 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. - судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.06.2015 р.

Суддя Т.М. Ващенко