КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2015 р. Справа№ 911/574/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Рудченка С.Г.

Агрикової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Степанець О.В.

представників сторін:

від позивача - Тіторенко Л.В., довіреність №409/эк від 08.04.2015р.

від відповідача - Кондратенко Т.О., довіреність №26/05-01 від 26.05.2015р.

розглянувши матеріали апеляційної скарги приватного акціонерного товариства «КП «Укренергомонтаж»

на рішення господарського суду Київської області від 16.04.2015 року,

у справі №911/574/15 (суддя: Мальована Л.Я.)

за позовом об'єднання підприємств «Електротехнічна корпорація «Елкор»

до приватного акціонерного товариства «КП «Укренергомонтаж»

про стягнення 887926,98 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

ОП «Електротехнічна корпорація «Елкор» звернулась до господарського суду Київської області з позовом до ПАТ «КП «Укренргомонтаж» про стягнення 887926,98 грн. (а.с.5-8).

Рішенням господарського суду Київської області від 16.04.2015 року по справі № 911/574/15 позов задоволено повністю (а.с. 112-113).

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, відповідач, звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 16.04.2015року у справі №911/574/15 в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань та прийняти нове рішення, відповідно до якого у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ПАТ «КП «Укренергомонтаж» 104667,13 грн. пені, 15171,61 грн. 3% річних та 153626,18 грн. інфляційних витрат відмовити.

Згідно протоколу про автоматизований розподіл справи між суддями від 14 травня 2015 року, справу №911/574/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Рудченко С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15 травня 2015 року прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено справу № 911/574/15 до розгляду на 02 червня 2015 року.

Представник відповідача в судовому засіданні 02 червня 2015 року надав суду свої пояснення, в яких підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд скасувати рішення господарського суду Київської області від 16.04.2015 року у справі №911/574/15 в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань та прийняти нове рішення, відповідно до якого у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ПАТ «КП «Укренергомонтаж» 104667,13 грн. пені, 15171,61 грн. 3% річних та 153626,18 грн. інфляційних витрат відмовити.

В судовому засіданні 02 червня 2015 року представник позивача надав суду свої пояснення та відзив на апеляційну скаргу, в яких заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з частиною першою статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

14 жовтня 2013 року між Об'єднанням підприємств електротехнічна корпорація «Елкор» та ПАТ КП «Укренергомонтаж» було укладено договір №30/13, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором, поставити обладнання для об'єкта «Реконструкція ВРП 330 кВ ТЕЦ-5 Київенерго із спорудженням КРУЕ 330 кВ за схемою 330-11 «полуторна» та встановлення АТ-3 потужністю 200МВА. Релейний захист та протиаварійна автоматика. І черга будівництва», а покупець зобов'язується прийняти та оплатити обладнання відповідно до умов цього договору. (а.с.12-17).

Відповідно до п.4.2. договору передбачено, що загальна вартість обладнання, що поставлятиметься за цим договором, складає суму всіх погоджених і підписаних сторонами специфікацій.

В Специфікації №1 зазначено, що аванс, в розмірі 30 %, що складає - 435125 грн. 63 коп. від вартості відповідної специфікації, протягом 5-ти календарних днів з моменту її підписання обома сторонами; остаточна оплата, в розмірі 70 %, що складає - 1015293 грн. 13 коп. на протязі 30-ти календарних днів після підписання актів прийому-передачі обладнання. (а.с.18).

Позивачем на адресу відповідача було відвантажено обладнання за Специфікацією №1 на загальну суму 1450418,76 грн., що підтверджується видатковою накладною №122 від 27.11.3012р.(а.с.20) та за Специфікацією №2 на загальну суму 684012,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №2 (а.с.26).

Грошові зобов'язання за Специфікацією №2 були виконані у повному обсязі. На виконання Специфікації №1 17.10.2013 відповідач сплатив аванс за обладнання в сумі 435125,63грн. 04 квітня 2014 року відповідач здійснив часткову оплату за поставлене обладнання за Специфікацією №1 у сумі 400 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.41-43).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 478808,40 грн. Крім того в апеляційній скарзі рішення в частині стягнення суми основного боргу відповідачем не оскаржується.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на неправомірність рішення місцевого господарського суду щодо стягнення пені. Відповідно до заяви Позивача, розрахунок пені, яку Позивач просить стягнути із Відповідача здійснювався за період з 01.10.2014 року по 01.04.2015 року. Разом з тим скаржник посилається не те, що відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України та частини першої статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом частин четвертої і шостої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Згідно п. 5.5. договору у випадку прострочення оплати покупцем обладнання відповідно до п. 4.3 цього договору, покупець сплачує постачальникові штрафну неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми неоплаченого обладнання за кожний день прострочення оплати.

Колегія суддів зазначає, що відповідно п. 2.5. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, умовами Договору сторони передбачили строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання за кожний день прострочення оплати, тобто вимоги визначені приписами статті 232 ГК України сторонами не змінені.

Відповідно до п.4.2. договору передбачено, що загальна вартість обладнання, що поставлятиметься за цим договором, складає суму всіх погоджених і підписаних сторонами специфікацій.

В Специфікації №1 зазначено, що аванс, в розмірі 30 %, що складає - 435125 грн. 63 коп. від вартості відповідної специфікації, протягом 5-ти календарних днів з моменту її підписання обома сторонами; остаточна оплата, в розмірі 70 %, що складає - 1015293 грн. 13 коп. на протязі 30-ти календарних днів після підписання актів прийому-передачі обладнання. (а.с.18).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За положеннями ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Ураховуючи викладене, у справі, що розглядається, суди дійшли обґрунтованого висновку, що початком нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано за умовами договору.

На відміну від тривалості позовної давності (ст. 259 ЦК України), порядок її обчислення не може бути змінено за домовленістю сторін, що прямо передбачено ч. 2 ст. 260 ЦК України.

Остаточний розрахунок по Специфікації №1 за видатковою накладною №122 повинен був відбутися до 27.12.2013р. включно. Строк за який у позивача виникло право звернутися з вимогою про стягнення пені є 28.12.2013р. по 28.06.2014р. Позивачем безпідставно нараховано пеню з 01.10.2014 р. по 01.04.2015р., цей строк виходить за межі визначеного чинним законодавством порядку нарахування пені.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий господарський суд неповно дослідив обставини справи і необґрунтовано стягнув з відповідача пеню за період з 01.10.2014 р. по 01.04.2015р. у розмірі 104667,13 грн.

Оскільки усупереч наведеним вимогам матеріального права позивач визначає перебіг строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки з дати, яка визначається шляхом зворотного відрахунку пені від дати звернення позивача з позовом, тобто ним змінено порядок обчислення пені. Отже місцевий господарський суд безпідставно задовольнив позов в частині стягнення пені.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 11 грудня 2012 року N 3-61гс12, N 3-62гс12, від 28 січня 2014 року N 3-39гс13, N 3-40гс13 від 30 вересня 2014року. №3-120гс14.

Крім суми основного боргу місцевим господарським судом задоволено клопотання позивача у стягненні з відповідача 153 626 грн. 18 коп. інфляційних втрат та 15 171 грн. 61 коп. 3 % річних.

В апеляційні скарзі зазначається у зв'язку із складною фінансовою ситуацією в країні, внаслідок проблем із платоспроможністю банків (зокрема тих, в яких у Відповідача були відкриті рахунки), кошти Відповідача, в сумі 7224531, 05 грн. (частина яких, зокрема, призначалась для оплати поставленого Позивачем товару за специфікацією № 1) фактично були заблоковані.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Колегія суддів не погоджується з доводами скаржника, оскільки відповідно до п.1.10 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Отже, колегія суддів визначила, що відповідач прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого обладнання за договором, з нього на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 153 626 грн. 18 коп. інфляційних втрат та 15 171 грн. 61 коп. 3 % річних, які нараховані позивачем відповідно до вимог закону та умов договору.

Сукупність вищезазначеного дає підстави дійти до висновку про неповне з'ясування місцевим господарським судом фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, та невідповідність висновків викладених у рішення місцевого господарського суду, обставинам справи, а отже, і порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене колегія судів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ КП «Укренергомонтаж» підлягає частковому задоволенню.

Рішення господарського суду Київської області від 16.04.2015 року у справі №911/574/15 слід змінити.

Згідно ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір розподілити наступним чином. За подання позову в суд першої інстанції, стягнути з відповідача в сумі 15 681 грн. 82 коп. За подачу апеляційної скарги, стягнути з позивача судовий збір в сумі 1046 грн. 67 коп.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 4 ч. 1 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «КП «Укренергомонтаж» на рішення господарського суду Київської області від 16.04.2015 року у справі №911/574/15 задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду Київської області від 16.04.2015 року, у справі №911/574/15 змінити.

3.Викласти рішення в наступній редакції:

« І. Позов задовольнити частково.

ІІ. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «КП «Укренергомонтаж» (08133, Київська область, м. Вишневе, вул. Чорновола, буд. 35, код 04543795) на користь Об'єднання підприємств електротехнічна корпорація «Елкор» (61060, м. Харків, пр-т. П'ятдесятиріччя СРСР, буд. 157, код 30287744)

- 615 293 (шістсот п'ятнадцять тисяч двісті дев'яносто три) грн. 13 коп. боргу,

- 15 171 (п'ятнадцять тисяч сто сімдесят одна) грн. 61 коп. трьох відсотків річних,

- 153 626 (сто п'ятдесят три тисячі шістсот двадцять шість) грн. 18 коп. інфляційних втрат,

- 15 681 (п'ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят одна) грн. 82 коп. судового збору.

ІІІ. В решті позовних вимог відмовити.»

4.Стягнути з Об'єднання підприємств електротехнічна корпорація «Елкор» (61060, м. Харків, пр-т. П'ятдесятиріччя СРСР, буд. 157, код 30287744) на користь Приватного акціонерного товариства «КП «Укренергомонтаж» (08133, Київська область, м. Вишневе, вул. Чорновола, буд. 35, код 04543795) судовий збір за розгляд справи в Київському апеляційному господарському суді в сумі 1046 (одна тисяча сорок шість) грн. 67 коп.

5.Доручити господарському суду Київської області видати відповідний наказ.

6.Справу №911/574/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді С.Г. Рудченко

О.В. Агрикова