ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Справа № 911/1398/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "ФК Факторинг"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд"

про стягнення 44 056,92грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Сопільняк Д.В. (довіреність б/н від 01.05.2014);

від відповідача - Корчук І.І. (довіреність №325/03-УРБ-15 від 31.03.2015)

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК Факторинг" (далі - ТОВ "ФК "ФК Факторинг") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (далі - ТОВ "Фоззі-Фуд") про стягнення 44 056,92грн у т.ч.:

- 19360,51грн пені за період з 19.05.2014 по 26.11.2014;

- 1726,11грн процентів за період з 08.10.2014 по 13.02.2015;

- 22970,30грн втрат від інфляції за період вересень 2014 року - січень 2015 року.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем не виконані взяті на себе зобов'язання щодо оплати переданого товару у строк, встановлений договорами №2181 від 01.03.2012, №2353 від 01.03.2012. При цьому, позивач посилається на те, що набув права вимоги виконання відповідачем зобов'язань за вказаними договорами у відповідності з генеральним договором факторингу №010-14Ф від 05.02.2014 з додатковими угодами до нього (а.с.3-7).

Відповідач у справі - ТОВ "Фоззі-Фуд" у відзиві на позов вважає заявлені вимоги в частині стягнення неустойки (пені) безпідставними, оскільки позивачу за умовами договору генерального факторингу №01410-14Ф від 05.02.2014 відступлено лише право грошової вимоги до боржника за поставлену продукцію за договорами поставки №2181 від 01.01.2012, №2353 від 01.03.2012 і такий договір не передбачає відступлення інших прав. Також, відповідач вважає, що розмір пені обраховано з порушенням умов договорів поставки, яким визначений інший розмір пені (а.с.87-88).

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позовних вимог частково заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2012 між ТОВ «Морська перлина» (далі - постачальник) та ТОВ «Фозі-Фуд» (далі - покупець) укладено договір поставки №2181 (далі - договір поставки №2181, а.с.29-36), за умовами якого постачальник зобов'язався поставляти покупцю товари ТМ «Премія», а покупець - прийняти та оплатити ці товари на умовах даного договору.

Відповідно до п. 3.1 договору поставки №2181, ціна на товар визначається на підставі калькуляції та вказується у товарно-транспортних накладних, які надаються разом із партією товару.

Згідно п. 3.5 договору поставки №2181, оплата вартості товару проводиться покупцем протягом 55 календарних днів з дати поставки.

Договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013, а в частині зобов'язань, що залишились не виконаними на вказану дату, до їх повного виконання (п. 11.1 договору поставки №2181).

Додатковою угодою №3 від 02.12.2012 сторонами продовжено термін дії договору поставки №2181 до 31.12.2015 (а.с.113).

Крім того, 01.03.2012 між ТОВ «Морська перлина» (далі - постачальник) та ТОВ «Фозі-Фуд» (далі - покупець) укладено договір поставки №2353 (далі - договір поставки №2353, а.с.37-44,114-121), який підписано з протоколом розбіжностей, що врегульовані сторонами шляхом прийняття спірних пунктів в редакції постачальника. За умовами вказаного договору, постачальник зобов'язався поставляти покупцю товари ТМ «Премія», а покупець - прийняти та оплатити ці товари на умовах договору.

Відповідно до п. 3.1 договору поставки №2353, ціна на товар визначається на підставі калькуляції та вказується у товарно-транспортних накладних, які надаються разом із партією товару.

Згідно п. 3.5 договору поставки №2353, оплата вартості товару проводиться покупцем протягом 55 календарних днів з дати поставки.

Договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013, а в частині зобов'язань, що залишились не виконаними на вказану дату, до їх повного виконання (п. 11.1 договору поставки №2353).

Додатковою угодою №3 від 02.12.2012, сторонами продовжено термін дії договору поставки №2353 до 31.12.2015 (а.с.126).

На виконання умов відповідних договорів, ТОВ «Морська перлина» поставлено відповідачу - ТОВ «Фоззі-Фуд» товар, що підтверджується видатковими накладним (а.с.45-48), а саме,:

- №РН-0000056 від 22.03.2014 на суму 73457,28грн;

- №РН-0000057 від 22.03.2014 на суму 32140,80грн;

- №РН-0000063 від 29.03.2014 на суму 32762,88грн;

- №РН-0000064 від 29.03.2014 на суму 25712,64грн.

05.02.2014 між позивачем - ТОВ «ФК «ФК Факторинг» (далі - фактор) та ТОВ «Морська перлина» (далі - клієнт) укладено генеральний договір факторингу №010-14 Ф (далі - договір факторингу, а.с.49-60).

Відповідно до п. 2.1 договору факторингу, у порядку та на умовах, визначених договором, фактор зобов'язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта, а клієнт - відступити факторові своє право грошових вимог до боржників, найменування яких вказується у додатках до такого договору, які є невід'ємною частиною, а також сплачувати факторові плату за користування фінансуванням.

Згідно п. 2.2 договору факторингу, клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до боржників за продукцію, поставлену на умовах відстрочення платежу або інших умовах, вказаних у додаткових угодах до договору факторингу.

При цьому відповідно до п. 2.4 договору факторингу, клієнт несе солідарну відповідальність за невиконання або неналежне виконання боржниками грошових вимог, право яких відступається і які пред'явлені фактором до виконання, відповідно до порядку та умов, визначених вказаним договором.

Відступлення права грошової вимоги у зобов'язанні за основним договором від клієнта до фактора відбувається в момент укладення між сторонами додаткових угод до вказаного договору (п. 3.4 договору факторингу).

Пунктом 6.1 договору факторингу передбачено, що клієнт зобов'язаний надіслати боржнику письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові протягом двох календарних днів після укладення між сторонами додаткових угод до цього договору, клієнт рекомендованим листом повідомляє боржника про відступлення свого права факторові. При цьому, фактор має права вимагати від клієнта надання доказів надіслання боржникові повідомлення та/або надіслати таке повідомлення боржникові самостійно.

24.03.2014 позивачем та ТОВ «Морська иерлина» укладено додаткову угоду №5, відповідно до якої клієнт відступає факторові майбутню грошову вимогу до ТОВ «Фоззі-Фуд» за грошовими зобов'язаннями, які виникли відповідно до договору поставки №2181 від 01.01.2012, договору поставки №2353 від 01.03.2012, за наступними документами:

- видаткова накладна №РН-0000056 від 22.03.2014 на суму 73457,28грн;

- видаткова накладна №РН-0000057 від 22.03.2014 на суму 32140,80грн.

Крім того, відповідно до додаткової угоди №7 від 31.03.2014, укладеної позивачем та ТОВ «Морська перлина», 31.03.2014 клієнт відступає факторові майбутню грошову вимогу до ТОВ «Фоззі-Фуд» за грошовими зобов'язаннями, які виникли відповідно до договору поставки №2181 від 01.01.2012, договору поставки №2353 від 01.03.2012 за наступними документами:

- видаткова накладна №РН-0000063 від 29.03.2014 на суму 32762,88грн;

- видаткова накладна №РН-0000064 від 29.03.2014 на суму 25712,64грн.

Як вбачається з опису вкладення (а.с.68). позивачем 23.04.2014 надіслані ТОВ «Фоззі-Фуд» повідомлення про відступлення права вимоги від 24.03.2014, 31.03.2013, які отримані відповідачем 25.04.2014, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.68).

Виконання сторонами умов вказаних договорів поставки та договору факторингу було предметом розгляду Господарським судом м. Києва під час розгляду справи №910/15448/14.

Так, рішенням Господарського суду м. Києва, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2015, встановлено факт поставки товару ТОВ «Морська перлина» та його отримання ТОВ «Фоззі-Фуд», а також факт порушення зобов'язань за договорами ТОВ «Фоззі-Фуд» та наявності боргу за поставлений товар у розмірі 164073,60грн (а.с.14-27).

Згідно ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, факти, встановлені вказаним судовим рішенням, є такими, що не потребують доведення у даній справі.

Основна заборгованість у розмір 164 073,60грн погашена відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням №2745586 від 13.02.2015 (а.с.28).

У зв'язку з тим, що повний розрахунок за поставлену позивачем продукцію відповідачем здійснено лише 13.02.2015, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача: 19 360,51грн пені за період з 19.05.2014 по 19.11.2014 за прострочення оплати товару, переданого за накладними від 22.03.2014, а також з 26.05.2014 по 26.11.2014 за прострочення оплати товару, який передано за накладними від 29.03.2014; 22970,30грн втрат від інфляції за період з вересня 2014 року по січень 2015 року; 5423,58грн процентів за період з 19.08.2014 по 12.02.2015.

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договорами поставки та чинним законодавством за порушення зобов'язання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Між тим, як встановлено рішенням господарського суду м. Києва від 14.10.2014 у справі 910/15448/14, а також при розгляді даної справи, відповідачем порушено строки виконання зобов'язань з оплати переданої йому у власність продукції, які встановлені умовами відповідних договорів поставки.

Як передбачено ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога); майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника; якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події; у цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Таким чином, оскільки позивач направив письмове повідомлення відповідачу про відступлення вимоги з урахуванням вимог ст.1082 ЦК України, відповідач був зобов'язаний здійснити оплату факторові - позивачу у справі. При цьому, зважаючи на порушення строків оплати товару за вищевказаними договорами поставки, відповідач є таким, що порушив зобов'язання, права вимоги якого передано позивачу у справі.

Так, згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача 22970,30грн втрат від інфляції за період з вересня 2014 року по січень 2015 року та 1726,11грн - процентів за період з 08.10.2014 по 13.02.2014.

Проте, за розрахунком суду, враховуючи, що позивачем вимоги щодо стягнення процентів заявлені по 07.10.2014 у справі господарського суду м. Києва №910/15448/14, а також те, що заборгованість сплачена відповідачем 13.02.2014, розмір процентів становить:

- за період з 08.10.2014 (наступний день після заявленого у справі №910/15448/14 періоду) по 12.02.2015 (що передує дню оплати) на борг у розмірі 73457,28грн - 772,81грн;

- за період з 08.10.2015 по 12.02.2015 на борг у розмірі 32 140,80грн - 338,14грн;

- за період з 08.10.2014 по 12.02.2015 на борг у розмірі 32 762,88грн - 344,68грн;

- за період з 08.10.2014 по 12.02.2015 на борг у розмірі 25712,64грн - 270,51грн.

Таким чином, розмір процентів за розрахунком суду становить 1726,14грн, проте враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір процентів, що підлягає задоволенню, становить 1726,11грн, як заявлено позивачем.

Вимоги про стягнення втрат від інфляції за період з вересня 2014 року (наступний місяць після заявленого у справі №910/15448/14 періоду) по січень 2015 року підлягають задоволенню у розмірі 22970,30грн, а саме:

- за період з вересня 2014 по січень 2015 на борг у розмірі 73 457,28грн - 10284,02грн;

- за період з вересня 2014 по січень 2015 на борг у розмірі 32 140,80грн - 4499,71грн;

- за період з вересня 2014 по січень 2015 на борг у розмірі 32 762,88грн - 4586,80грн;

- за період з вересня 2014 по січень 2015 на борг у розмірі 25 712,64грн - 3599,77грн.

Крім того, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача пені за період прострочення:

- з 19.05.2014 по 19.11.2014, нараховані на борг за видатковими накладними №0000056, №0000057 від 22.03.2014;

- з 26.05.2014 по 26.11.2014, нараховані на борг за видатковими накладними №0000063, № 0000064 від 29.03.2014.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 цієї норми, сплата неустойки.

Так, як визначено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до чч. 2, 3 вказаної статті, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу п. 7.2 договорів поставки №№2181, 2353, у випадку порушення термінів оплати товарів, передбачених цим договором, покупець оплачує на користь постачальника виключну неустойку у розмірі 0,05% від простроченої суми оплати за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що п. 7.2 договору сторонами встановлено неустойку саме у вигляді пені, зважаючи на порядок її обчислення - за кожен день прострочення, визначений сторонами у договорі.

Таким чином, вимоги про стягнення пені за порушення строку оплату, є обґрунтованими. При цьому, суд не погоджується з відповідачем, який вважає, що за умовами договору генерального факторингу №01410-14Ф від 05.02.2014 позивачу відступлено лише право вимагати від боржника оплати за поставлену продукцію за вищевказаними договорами поставки, і такий договір не передбачає відступлення інших прав з наступних підстав.

Як передбачено ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, враховуючи що у ТОВ «Морська перлина» існувало право вимагати оплати товару, яке забезпечено неустойкою у вигляді пені, передбаченої п.7.2 договорів поставки №№2181,2353, до ТОВ «Фоззі-Фуд» перейшло не лише право в основному зобов'язанні, але й права у додаткових зобов'язаннях, які таке основне зобов'язання забезпечують, зважаючи на аксесорність зобов'язання зі сплати пені.

Між тим, суд вважає мотивованими зауваження відповідача щодо невірного розрахунку вимог в частині стягнення пені.

Так, в силу ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

При цьому, згідно ст. 3 вказаного Закону, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зважаючи на те, що розмір пені встановлений за згодою сторін у договорі не перевищував подвійної облікової ставки НБУ у період, за який проведено нарахування, пеня мала бути обрахована позивачем з урахуванням розміру, узгодженого сторонами договорів поставки.

Окрім того, позивачем пеня обрахована без урахуванням вимог ч.6 ст.232 ГК України, відповідно до якої, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За розрахунком суду, розмір пені, обрахований із застосуванням ставки, визначеної договорами - 0,05% та зважаючи на обмеження, встановлені ч. 6 ст. 232 ГК України становить:

- за видатковою накладною №0000056 від 22.03.2014 за період з 19.05.2014 по 18.11.2014 (шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано) на борг у розмірі 73 457,28грн - 6758,07грн;

- за видатковою накладною № 0000057 від 22.03.2014 за період з 19.05.2014 по 18.11.2014 (шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано) на борг у розмірі 32 140,80грн - 2956,95грн;

- за видатковою накладною №0000063 від 29.03.2014 за період з 26.05.2014 по 25.11.2014 (шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано) на борг у розмірі 32 762,88грн - 3014,18грн;

- за видатковою накладною №0000064 від 29.03.2014 за період з 26.05.2014 по 25.11.2014 (шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано) на борг у розмірі 2365,56грн - 2365,56грн.

Так, з урахуванням положень ч.3 ст.254 ЦК України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідним числом є день, яким визначається початок строку, яким у даному випадку, з урахуванням положень ч. 6 ст.232 ГК України, є день, коли зобов'язання мало бути виконано (визначено як початок нарахування пені). При цьому, в силу ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, день виконання зобов'язання є тією календарною датою, яким визначається початок строку нарахування пені, перебіг якого починається з наступного дня після цієї дати, а нарахування закінчується у відповідний день місяця, який відповідає дню, яким визначено початок такого строку.

З урахуванням зазначеного, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню у розмірі 15 094,76грн; у задоволенні вимог про стягнення 4265,75грн суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача - пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 1650,10грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК Факторинг" 15094,76грн пені, 1726,11грн процентів, 22 970,30грн втрат від інфляції, а також 1650,10грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 4265,75грн пені у задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 08.06.2015

Суддя Ейвазова А.Р.