РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015Справа №5011-10/4432-2012
Колегія суддів у складі головуючого судді Мудрого С.М., суддів Босого В.П., Цюкало Ю.В. розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Аркада"

до публічного акціонерного товариства Холдингова компанія "Київміськбуд" про визнання договору недійсним

Представники сторін:

від позивача: Селіванова О.Г. - представник за довіреністю № 03 від 05.01.2015 року;

Гуцал М.М. - представник за довіреністю № 46 від 19.08.2014 року;

від відповідача: Мартин Д.І. - представник за довіреністю № 00024/0/14-15 від 20.02.2015 року.

ВСТАНОВИЛА:

09.04.2012 року позивач подав до канцелярії господарського суду міста Києва на розгляд судом позовну заяву № 638/12 від 09.04.2012р. в якій викладені позовні вимоги про визнання Генерального договору від 10 червня 2002 року, укладеного між публічним акціонерним товариством Акціонерним комерційним банком "Аркада" та акціонерним товариством Холдинговою компанією "Київміськбуд", недійсним.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.06.2002 року між ним та відповідачем укладено Генеральний договір, за яким забудовник зобов'язався організувати спорудження об'єктів будівництва у встановлені строки та належної якості, ввести їх в експлуатацію в установленому законодавством порядку та передати об'єкти інвестування установникам Фонду фінансування будівництва за програмою АТ ХК «Київміськбуд» у строки та на умовах, визначених цим Генеральним договором, а Банк-управитель зобов'язався здійснювати фінансування будівництва цих об'єктів з використанням переданих в управління коштів.

Оскільки, на думку позивача умови Генерального договору не містять такої істотної умови для договорів даного виду як ціна (винагорода) за надану послугу, що є порушенням Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управлінням майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», тому позивач звернувся в суд з вимогою про визнання договору від 10.06.2012 року недійсним.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.04.2012 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі, розгляд справи призначено на 15.05.2012 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.05.2012 року розгляд справи, у зв'язку з неявкою представників позивача було відкладено до 05.06.2012 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.06.2012 року розгляд справи, у зв'язку з повторною неявкою представників позивача було відкладено до 19.06.2012 року.

19.06.2012 року до загального відділу діловодства господарського суду м. Києва позивач подав доповнення та уточнення позовних вимог, відповідно до яких ще однією підставою недійсності Генерального договору вважав, відсутність у генеральному договорі порядку перерахування оперативного резерву, що не відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управлінням майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».

19.06.2012 року господарським судом ухвалено призначити розгляд даної справи у колегіальному складі суддів, у зв'язку з чим відкладено розгляд справи для призначення колегіального складу розгляду справи на дату, яка буде визначена ухвалою про прийняття справи до провадження колегією суддів, призначеною у відповідності до ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням від 19.06.2012р. голови господарського суду міста Києва передано справу № 5011-10/4432-2012 розглядати колегіально у складі: головуючий суддя Котков О.В.; суддя Ягічева Н.І.; суддя Шаптала Є.Ю.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.06.2012р. колегією суддів призначено розгляд вказаної справи на 26.07.2012р.

26.07.2012 року до загального відділу діловодства господарського суду м. Києва відповідачем подано заяву про застосування у спорі позовної давності.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.07.2012 року розгляд справи, у зв'язку з неявкою представників позивача було відкладено до 14.08.2012 року.

14.08.2012 року до загального відділу діловодства господарського суду м. Києва позивач подав уточнені та доповнені позовні вимоги, відповідно до умов яких крім визнання недійсним генерального договору, також просив стягнути з відповідача на користь позивача 198 017 470,29 грн.

Розпорядженням від 14.08.2012р. голови Господарського суду міста Києва передано справу № 5011-10/4432-2012 розглядати колегії у складі: головуючий суддя Котков О.В.; суддя Самсін Р.І.; суддя Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2012р. колегією суддів призначено розгляд справи № 5011-10/4432-2012 на 13.09.2012р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.09.2012 року розгляд справи, у зв'язку з неявкою представників сторін було відкладено до 27.09.2012 року.

Розпорядженням від 27.09.2012р. голови Господарського суду міста Києва передано справу № 5011-10/4432-2012 розглядати колегії у складі: головуючий суддя Котков О.В.; суддя Курдельчук І.Д.; суддя Шаптала Є.Ю.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.09.2012р. колегією суддів ухвалено прийняти справу № 5011-10/4432-2012 до провадження, розглядати справу в судовому засіданні призначеному на 27.09.2012 року.

В судових засіданнях 27.09.2012р. та 02.10.2012р. судом оголошувались перерви, про що сторін було повідомлено під розписку.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.10.2012 року судом задоволено клопотання представника публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Аркада" про призначення експертизи № 1722/12 від 05.09.2012р., призначено у справі № 5011-10/4432-2012 судову економічну експертизу, проведення якої доручено ДП "Київський науково-дослідний інститут незалежних експертиз", провадження у справі № 5011-10/4432-2012 зупинено до проведення судової експертизи та отримання висновку експерта.

04.02.2015 року через канцелярію до суду від ДП "Київський науково-дослідний інститут незалежних експертиз" надійшли матеріали справи № 5011-10/4432-2012 разом з висновком судової економічної експертизи № 150120-01 від 20.01.2015 року.

Розпорядженням від 12.02.2015р. голови Господарського суду міста Києва передано справу № 5011-10/4432-2012 розглядати колегії у складі: головуючий суддя Котков О.В.; суддя Босий В.П.; суддя Цюкало Ю.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.02.2015 року прийнято до провадження справу №5011-10/4332-2012 колегією суддів у складі: головуючий суддя Котков О.В.; суддя Босий В.П.; суддя Цюкало Ю.В., поновлено провадження у справі та призначено її розгляд на 03.03.2015 року.

Розпорядженням керівника апарату суду №04-23/170 від 24.02.2015р. у зв'язку з припиненням повноважень щодо здійснення правосуддя у судді Коткова О.В. та відповідно до пункту 3.1.11 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначений повторний автоматичний розподіл справи №5011-10/4432-2012.

Повторним автоматичним розподілом справи №5011-10/4432-2012 визначено суддю-доповідача Мудрого С.М.

26.02.2015 року до загального відділу діловодства відповідач подав заяву про здійснення процесуального правонаступництва, відповідно до якого просив суд здійснити процесуальне правонаступництво відповідача у справі з акціонерного товариства «Київміськбуд» на публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року прийнято справу до провадження, розгляд справи призначено на 24.03.2015 року.

Судове засідання 24.03.2015 року не відбулось.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року розгляд справи призначено на 14.04.2015 року.

26.02.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав заперечення на позовну заяву.

03.03.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява (з урахуванням висновку експертів №150120-01 за результатами проведення комплексної судової експертизи).

У судовому засіданні 14.04.2015 року представники сторін подали клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні оголошено перерву до 19.05.2015 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.04.2015 року задоволено клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів. Продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 19.05.2015 року представники позивача підтримали подані раніше доповнення та уточнення позовних вимог, відповідно до яких просили визнати генеральний договір від 10.06.2002 року недійсним та стягнути з відповідача 197 711 350,00 грн.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з пунктом 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 Господарським процесуальним кодексом, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи- об'єднання позовних вимог, чи- зміну предмета або підстав позову.

Як вбачається з заяв про уточнення та доповнення позовних вимог, позивачем крім додаткових підстав позову заявлено нову вимогу, а саме: щодо стягнення 197 711 350,15 грн.

У зв'язку з чим, судом не приймаються дані заяви в частині нових вимог.

В іншій частині подана позивачем заява про збільшення позовних вимог приймається до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахуванням поданої заяви.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

10.06.2002 року між акціонерним комерційним банком "Аркада" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Аркада") та акціонерним товариством "Холдингова компанія "Київміськбуд" (забудовник) укладено генеральний договір, відповідно до умов якого, банк створює фонд фінансування за програмою забудовника для залучення коштів фізичних та юридичних осіб з метою фінансування будівництва за програмою забудовника.

Враховуючи набрання чинності Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю"№ 978-І V від 19.06.2003 року (далі - закон), який регулює функціонування фондів фінансування будівництва та впливає на взаємовідносини сторін за генеральним договором від 10.06.2002 року, акціонерний комерційний банк "Аркада" та акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" 01.01.2004 року уклали додаткову угоду № 2 до генерального договору від 10.06.2002 року.

Відповідно до п.1.1. генерального договору в редакції додаткової угоди № 2, забудовник за замовленням банку зобов'язується організувати спорудження об'єктів будівництва у встановлені строки та належної якості, у відповідності з документацією за угодою на об'єкт будівництва, а банк зобов'язується здійснювати фінансування будівництва за рахунок фонду фінансування будівництва.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним генерального договору від 10.06.2002 року.

Недійсність договору позивач обґрунтовує тим що:

- договір не містить істотної умови - розміру винагороди позивача за перерахування відповідачу коштів з фінансування будівництва;

- в договорі не встановлено порядок перерахування коштів оперативного резерву.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 09.11.2009 року, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Позивач як на підставу визнання генерального договору недійсним посилався на вимоги Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", зазначаючи, що сторони не визначили розмір винагороди позивача за перерахування відповідачу коштів з фінансування будівництва та не встановили порядок перерахування забудовнику коштів оперативного резерву.

Частиною 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестування та фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передачі об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об'єктів визначаються виключно законами.

Згідно положень генерального договору, фонд фінансового будівництва за програмою акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд"(далі ФФБ) - це кошти, отримані банком, відповідно правил ФФБ, від фізичних та юридичних осіб (далі - довірителів) у довірче управління (управління), що використані чи будуть використані банком в майбутньому на фінансування будівництва за програмою акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд". Метою створення ФФБ є отримання довірителями у власність об'єктів інвестування.

У відповідності до положень п. 1.2 генерального договору в редакції додаткової угоди № 2, ФФБ за програмою акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" є ФФБ виду А. Суттєві умови ФФБ виду А, згідно закону забудовник: 1) визначає номенклатуру, типологію, споживчі властивості об'єктів інвестування, 2) визначає поточну ціну вимірної одиниці об'єкта будівництва, коефіцієнти поверху та комфортності об'єктів інвестування, 3) організовує спорудження об'єкта будівництва у відповідності з проектною документацією у встановлені строки та належної якості, незалежно від обсягу фінансування, 4) приймає на себе ризик щодо недостатності залучених коштів на спорудження об'єкті будівництва; банк: а) здійснює фінансування будівництва в межах отриманих в управління коштів, за винятком оперативного резерву, б) за перерахування коштів на фінансування будівництва отримує від забудовник винагороду.

Відповідно ч. 1 статті 9 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", управитель укладає із забудовником договір, за яким забудовник зобов'язується збудувати один або декілька об'єктів будівництва, ввести їх в експлуатацію в установленому законодавством порядку та передати об'єкти інвестування установникам цього фонду у строки та на умовах, визначених цим законом, правилами фонду та договором управління майном, а управитель зобов'язується здійснювати фінансування будівництва цих об'єктів будівництва на умовах договору.

Положеннями статті 11 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" передбачено, що фінансова установа, яка відповідає вимогам цього закону, може за власною ініціативою створити ФФБ. ФФБ може бути двох видів - ФФБ виду А та ФФБ виду Б.

Частиною 3 статті 11 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" для ФФБ виду А поточну ціну вимірної одиниці об'єкта будівництва, споживчі властивості об'єктів інвестування та об'єкта будівництва, коефіцієнти поверху та комфортності визначає забудовник, при цьому він приймає на себе ризик щодо недостатності залучених коштів на спорудження об'єкта будівництва та зобов'язаний своєчасно ввести його в експлуатацію відповідно до проектної документації і виконати усі необхідні роботи для дотримання технічних характеристик об'єктів інвестування та об'єкта будівництва незалежно від обсягу фінансування.

Суттєві умови ФФБ виду А, згідно закону, є те, що забудовник: 1) визначає номенклатуру, типологію, споживчі властивості об'єктів інвестування, 2) визначає поточну ціну вимірної одиниці об'єкта будівництва, коефіцієнти поверху та комфортності об'єктів інвестування, 3) організовує спорудження об'єкта будівництва у відповідності з проектною документацією у встановлені строки та належної якості, незалежно від обсягу фінансування, 4) приймає на себе ризик щодо недостатності залучених коштів на спорудження об'єкті будівництва; банк: а) здійснює фінансування будівництва в межах отриманих в управління коштів, за винятком оперативного резерву, б) за перерахування коштів на фінансування будівництва отримує від забудовник винагороду.

Відповідно п. 1.3 генерального договору в редакції додаткової угоди № 2, забудовник визнає та заздалегідь погоджується, що фінансування спорудження кожного об'єкта будівництва банк здійснює в межах залучених до ФФБ коштів за цим об'єктом будівництва у порядку, визначеному Регламентом фінансування будівництва за рахунок ФФ за програмою акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд".

Згідно з п. 1.4 генерального договору в редакції додаткової угоди № 2, на виконання умов даного договору сторони будуть укладати угоди на об'єкт будівництва, що укладаються сторонами на кожний конкретний об'єкт будівництва, в якій визначені його параметри та характеристики. Угода на об'єкт будівництва є невід'ємною частиною цього генерального договору.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання умов генерального договору протягом 2004- 2012 років між сторонами укладено ряд угод на об'єкти будівництва. Вказані вище об'єкти будівництва за цими угодами введені в експлуатацію, що підтверджується актами державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта та сертифікатом відповідності.

Згідно з п.1.2 генерального договору в редакції, передбаченій п.2.3. додаткової угоди № 2 від 01.01.2004 року, банк зобов'язався здійснити фінансування будівництва в межах отриманих в управління коштів, за винятком оперативного резерву.

Відповідно до висновку експертів №150120-01 від 20.01.2015 року за період з 01.01.2004 року по 01.08.2012 року на фінансування спорудження об'єктів будівництва в рамках укладеного між АКБ «Аркада» та АТ ХК «Київміськбуд» генерального договору від 10.06.2002 року були перераховані кошти в загальному розмірі 6 590 378 338,42 грн., АКБ «Аркада» було надано послуг забудовнику на суму 197 711 350,15 грн. (3% від 6 590 378 338,42 грн.).

Не зважаючи на відсутність в генеральному договорі від 10.06.2002 року розміру винагороди управителя ФФБ за перерахування коштів на фінансування будівництва, АКБ «Аркада», як управитель ФФБ за програмою АТ ХК «Київміськбуд», надавав забудовнику послугу з перерахування коштів на фінансування будівництва, що підтверджується і висновком судового експерта в даній справі.

Висновком експертів за результатами проведення комплексної судової економічної та товарознавчої експертизи №150120-01 від 20.01.2015 року встановлено, що найбільш поширена на ринку ціна (розмір винагороди) на аналогічні послуги управителя ФФБ виду А за перерахування коштів на фінансування будівництва станом на 01.01.2004 та станом на 01.08.2012 становила 3-5% від сум, що були перераховані забудовнику.

Мінімальний показник розміру винагороди з найбільш поширених на ринку (звичайна ціна) на аналогічні послуги управителя ФФБ виду А за перерахування коштів на фінансування будівництва станом на 01.01.2004 та станом на 01.08.2012 становив на рівні 3% від сум, що були фактично перераховані забудовнику.

Таким чином, ціна послуги за перерахування коштів на фінансування будівництва об'єктів, наданої банком-управителем забудовнику (звичайна ціна) на момент укладення додаткової угоди №2 від 01.01.2004 року, становить 3% відсотка від перерахованих на фінансування будівництва об'єктів коштів.

Згідно з ч.3 статті 17 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» оперативний резерв, сформований управителем за конкретним об'єктом будівництва, на окремих рахунках ФФБ, є строковими коштами, які після введення цього об'єкта будівництва в експлуатацію управитель перераховує забудовнику у порядку, визначеному договором між управителем та забудовником. Для ФФБ виду А оперативний резерв перераховується забудовнику у повному обсязі.

Пунктом 1.4 Регламенту фінансування будівництва за рахунок ФФБ за програмою АТ «ХК «Київміськбуд», який є додатком 2 до генерального договору передбачено, що за рахунок коштів ФФБ банк на рахунок ФФБ формує оперативний резерв у порядку та на умовах, визначених розділом 3 цього регламенту.

Розділом 3 Регламенту фінансування будівництва за рахунок ФФБ за програмою АТ «ХК «Київміськбуд», який є додатком 2 визначено, що оперативний резерв банк формує на рахунку ФФС за рахунок коштів, залучених від довірителів на фінансування відповідного об'єкта будівництва.

Розмір оперативного резерву банк визначає самостійно, відповідно до затвердженого банком «порядку формування оперативного резерву при фінансуванні будівництва за рахунок ФФБ виду А.

Після введення об'єкта будівництва в експлуатацію банк два рази на місяць, по мірі підписання актів прийому-передачі об'єкта інвестування, перераховує кошти оперативного резерву, сформованого за цим об'єктом будівництва, на рахунок забудовника.

Таким чином, твердження позивача про відсутність порядку перерахування коштів оперативного резерву є безпідставними та необґрунтованими.

Пунктом 1 ч.1 статті 20 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» управління майном, яке здійснюється за договором про участь у ФФБ, припиняється у разі: повного виконання управителем ФФБ зобов'язань перед довірителем.

Відповідно до ч. 11 статті 20 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» якщо довіритель виконав усі зобов'язання перед управителем ФФБ та після введення об'єкта будівництва в експлуатацію підписав із забудовником акт прийому-передачі закріпленого за ним об'єкта інвестування, умови договору про участь у ФФБ вважаються виконаними та управління майном припиняється.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч.1 статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, суперечність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного правочину всупереч змісту чи суті правовідносин сторін; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналогічні положення містяться у статті 180 ГК України.

Аналіз вказаних норм Закону та положень генерального договору і додатків до нього вказують на те, що генеральний договір від 10.06.2002 року укладений в передбаченому чинним законодавством України порядку, зокрема, підписаний уповноваженими особами, проте позивачем не надано суду доказів щодо наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

Відповідно до ч.1 статті 21 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» за перерахування коштів на фінансування будівництва управитель отримує винагороду: для ФФБ виду А управителю таку винагороду сплачує забудовник у розмірі, строки та в порядку, погоджені із забудовником при укладанні договору. За погодженням управителя та забудовника, при перерахуванні коштів на фінансування будівництва із фонду фінансування будівництва, управитель може утримувати належну йому винагороду самостійно за рахунок коштів ФФБ.

Відсутність у генеральному договорі від 10.06.2002 року таких умов як розмір винагороди позивача за перерахування ним забудовнику коштів на фінансування будівництва не є істотною умовою договору для даного виду договорів, визначених такими ЦК та ГК України, а так само положеннями Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», і встановлюється сторонами за їх погодженням.

Крім цього, пп.2 п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не доведено належними засобами доказування, що оспорюваний ним генеральний договір від 10.03.2002 року суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили ці правочини, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, зважаючи на встановлені обставини справи та враховуючи положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оскаржуваного договору з усіма змінами та доповненнями до нього недійсним, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про визнання недійсним генерального договору від 10.03.2002 року, слід зазначає наступне.

У відповідності до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В зв'язку з тим, що суд прийшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача та про відсутність порушення права позивача, позовна давність не може бути застосована до даних правовідносин.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 28.05.2015 року

Головуючий суддя С.М. Мудрий

Судді В.П. Босий

Ю.В. Цюкало