ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа № 917/2581/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 дов. № 142 від 17.02.2015 року

відповідача - Лісіченко О.В. дов. б/н від 20.02.2015 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3, м. Харків (вх. №2179 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 26.02.15 у справі № 917/2581/14

за позовом ФОП ОСОБА_3, м. Харків

до ТОВ "Нова пошта", м. Полтава

про стягнення 78 508,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" про стягнення 78 508,00 грн., з яких 39 000, 00 грн. - компенсації вартості вантажу, 508, 00 грн. - вартість послуг з перевезення вантажу, 39 000,00 грн. - немайнової шкоди.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 26.02.2015 у справі № 917/2581/14 (суддя Кульбако М.М.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач звернувся до господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення господарського суду Полтавської області від 26.02.2015 у справі № 917/2581/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування викладених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору перевезення вантажу, внаслідок чого пошкоджено упакування та власне сам товар (електронне сидіння для унітазу WASHLET), про що свідчить акт приймання-передачі №10239005 від 08.08.2014р, складений представником ТОВ "Нова пошта". Позивач вважає, що надані до матеріалів справи докази, а саме: товарно-транспортна накладна № 100 1356 8112 від 07.08.2014; накладна на внутрішнє переміщення № 070814-01 від 07.08.2014; акт приймання-передачі № 10239005 від 08.08.2014; претензія про відшкодування вартості вантажу від 15.08.2014, є достатніми та такими, що підтверджують факт надання відповідачем послуг з перевезення та пошкодження вантажу під час перевезення. Крім того, просить відшкодувати завдану немайнову шкоду, яка настала у зв'язку з приниженням ділової репутації через затримку поставки товару покупцю та необхідності вжиття додаткових мір для виконання своїх зобов'язань.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу з наведеними позивачем доводами не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Відповідач посилається, зокрема, на те, що відправник надав для перевезення заздалегідь запакований вантаж з неналежним упакуванням, вміст відправлення експедитором не перевірявся, а тому перевізник не несе відповідальності за цілісність вантажу в зв'язку з недоведеністю вини в пошкодженні вантажу, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів вини перевізника чи розмір фактичної шкоди. Також вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження немайнової шкоди.

Позивач надав додаткові пояснення по справі, в яких зазначає про те, що судом першої інстанції були невірно застосовані норми матеріального права, а саме: ст. ст. 917, 924 ЦК України, а надано перевагу умовам п. 7.2.12 Публічного договору. Позивач стверджує, що вантаж був переданий відповідачем у фабричній упаковці, яка забезпечує його транспортування без пошкоджень у випадку дотримання піктограм, які зазначені на коробці та свідчать про обережне ставлення при перевезенні.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 розгляд справи відкладено на 26.05.2015.

Відповідач надав відзив та додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких зокрема посилається на те, що позивачем, як відправником, було проігноровано вимоги додатку А Умов надання послуг ТОВ «Нова пошта» та не застосовано рекомендовану перевізником належну упаковку, у зв'язку з чим порушено п. 2 ст. 917 ЦК України. Крім того, відповідач зазначає про порушення позивачем умов Публічного договору, а також Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні щодо зобов'язання надати перевізнику опис вантажу, що позбавляє позивача можливості доказування розміру фактичного збитку внаслідок пошкодження вантажу. Відповідач також вказує на те, що виходячи з умов п.п. 7.2.4, 7.3.3 Публічного договору, п. 10.16 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, замовник відповідає за всі негативні наслідки у разі використання неналежної упаковки відправлення та відсутності спеціального маркування.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши уповноважених представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення без змін, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив про те, що 07 серпня 2014 року між ФОП ОСОБА_3 (позивач, відправник) та ТОВ "Нова пошта" (відповідач, експедитор) укладено договір перевезення вантажу з м. Харкова до м. Києва, підтвердженням укладання договору є товарно-транспортна накладна №2 від 07.08.2014.

Позивач вказує на те, що відповідачу для перевезення було передано вантаж , який

складався з 3 (трьох) місць, об'ємною вагою 85 кг, оголошеною вартістю 54 600,00 грн., а саме:

- унітаз підлоговий, випуск горизонтальний: серія МН, CeFiONtest, Tomado Flush: колір : білий;

- бачок керамічний з пластиковим бачком для змивання із заднім приєднанням: 39х17, 3х43,7: серія МН: колір: білий;

- електронне сидіння для унітазу WASHLET, 40x18, 2x53,3, серії: NC, WASHLET GL, REMOTE CONTROL, колір: білий.

Як зазначає позивач, 08.08.2014 під час отримання вантажу, отримувачем було виявлено пошкодження упакування та власне вантажу, а саме: картонне упакування розірвано, кришка електронного сидіння для унітазу WASHLET тріснула, про що складено акт приймання-передачі № 10239005 від 08.08.2014, в якому вказано про наявність пошкодження картонної упаковки навпроти пошкодження вантажу. Отримувач відмовився від прийняття вантажу з тієї підстави, що внаслідок пошкодження вантажу, використання останнього за призначенням є неможливим.

15.08.2014 на адресу відповідача позивачем було направлено претензію про відшкодування вартості вантажу в розмірі 39 000,00 грн. та вартості перевезення в розмірі 508,00 грн., яка залишилася без відповіді.

Зазначені обставини стали підставою звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта", 78 508,00 грн., з яких 39 000, 00 грн. - компенсації вартості вантажу, 508, 00 грн. - вартість послуг з перевезення вантажу, 39 000,00 грн. - немайнової шкоди.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що позивач в порушення п. 2 ст. 917 ЦК України, умов Публічного договору та Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. № 363, не забезпечив правильного пакування вантажу, і дана невідповідність пакування вантажу є виною вантажовідправника, який був зобов'язаний його запакувати належним чином перед пред'явленням до перевезення. Також, судом встановлено, що позивачем до товарно-транспортної накладної не було додано жодних супровідних документів чи детального опису вантажу, коробки не були пронумеровані та не було визначено, що в якій коробці знаходиться, в зв'язку з чим суд вважав, що позивачем належним чином не доведено факту пошкодження саме кришки електронного сидіння для унітазу WASHLET 40x18, 2x53, 3; серія NC WASHLET GL, REMOTE CONTROL; колір білий, вартістю 39 000 грн.

З урахуванням викладених обставин, а також застосувавши положення ст. 22 Цивільного кодексу України, ст. 224 Господарського кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надав належні докази і не довів протиправність дій відповідача, його вину, наявність та розмір збитків, в зв'язку з чим відмовив в задоволенні позовних вимог.

З даними висновками погоджується колегія суддів.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 07 серпня 2014 року між ФОП ОСОБА_3 (позивач, відправник) та ТОВ "Нова пошта" (відповідач, експедитор) укладено разовий Публічний договір про надання послуг з організації перевезення відправлень.

Згідно товарно-транспортної накладної №2 від 07.08.2014 позивач передав відповідачеві для перевезення вантаж за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12.

Статтею 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо), а умови договору є однаковими для всіх споживачів.

Як вбачається зі змісту Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень (а.с. 42-45), публічний договір - це правочин, що регулює відносини між експедитором та замовником щодо надання послуг з організації перевезення відправлень на умовах, встановлених експедитором (п.1.1 договору).

Згідно з п.1.2. договору, моментом укладання договору є момент передачі замовником експедитору відправлення для надання послуг, передбачених договором.

Відповідно до п. 2.6. договору, безумовне та повне прийняття умов договору замовником полягає в здійсненні замовником дій, спрямованих на отримання послуг, а саме передачі замовником експедитору відправлення для надання послуг, передбачених договором, незалежно від наявності/відсутності в експрес-накладній підпису Відправника.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що експедитор надає замовнику послуги на умовах договору та згідно з умовами, затвердженими експедитором.

Положенням п. 3.3. договору встановлено, що прийняття експедитором відправлення для надання послуг, визначених договором, оформлюється експрес-накладною, у якій зазначаються такі відомості: тип послуги, інформація про відправника, інформація про одержувача, кількість вантажних місць, вага відправлення, оголошена вартість відправлення, опис вмісту відправлення, платник послуг, форма розрахунку, інформація про додаткові послуги.

Відповідно до п. 3.4. договору, шляхом передачі замовником відправлення експедитору для надання послуг, передбачених договором, замовник підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з положеннями договору, умовами надання послуг, чинними на момент передачі відправлення для транспортування, та зобов'язується їх виконувати незалежно від наявності/відсутності в експрес-накладній підпису відправника.

Отже, відправник, ФОП ОСОБА_3, передавши вантаж для перевезення за товарно-транспортною накладною №2 від 07.08.2014, погодився з умовами Публічного договору, розміщеними на офіційному сайті http://novaposhta.ua, та відповідно своїм підписом засвідчив що ознайомлений та згоден з умовами надання послуг ТОВ "Нова Пошта", а тому в силу вимог чинного законодавства (ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України), умови укладеного з відповідачем публічного договору є обов'язковими для позивача.

Положеннями ч. 2, 3 ст. 909 ЦК України встановлено, що договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі і укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, 07.08.2014 року ФОП ОСОБА_3 передав, ТОВ "Нова пошта" для перевезення вантаж, який складався з 3 (трьох) місць, об'ємною вагою 85 кг, оголошеною вартістю 54 600,00 грн.; вид пакування - коробка; повний опис відправлення - сантехніка; документи, що супроводжують відправлення - відсутні; тип послуги - двері-двері, що підтверджується товарно-транспортною накладною №2 від 07.08.2014 p.(а.с.10).

Відповідно до п. 3.2. договору, обов'язком замовника визначено - згідно чинного законодавства проінформувати виконавця, щодо вмісту вантажу, що надається для перевезення.

П. 3.1. договору обов'язком замовника визначено - чітко та правильно заповнити і представити товарно-транспортну накладну на надання послуг з перевезення вантажу, згідно з вимогами виконавця. Відправник несе відповідальність за інформацію, яка зазначається в товарно-транспортній накладній.

Також п. 11.8. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, ^'верджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. № 363 (надалі -Правила) визначено : У тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної замовник додає документ довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж.

Позивачем до матеріалів справи додано накладну на внутрішнє переміщення № 070814-01 від 07.08.2014 р., де зазначається специфікація та вартість вмісту вантажу (а.с.11).

Дана накладна позивача на внутрішнє переміщення № 070814-01 від 07.08.2014 до самого вантажу не додавалась, що підтверджується прочерком у товарно-транспортній накладній №2 від 07.08.2014 p. в графі "документи, що супроводжують відправлення" (а.с.10).

Отже, судом встановлено, що позивачем до товарно-транспортної накладної не було додано жодних супровідних документів чи детального опису вантажу, коробки не були пронумеровані та не було визначено, що в якій коробці знаходиться.

Зважаючи на викладене, відправник не виконав власний обов'язок надати перевізнику опис вантажу.

Слід звернути увагу на те, що обов'язок перевізника перевіряти стан ватажу у пакуванні, а саме його цілісність, комплектність чи справність не передбачений жодним нормативним чи цивільно-правовим актом.

Так, п. 7.2.12. Публічного договору визначено, що експедитор не зобов'язаний здійснювати перевірку вмісту відправлення та відповідності упаковки особливостям відправлення, вимогам чинного законодавства та державним стандартам.

Також, відповідно до розділу 5 Публічного договору :

5.1. Відправник запаковує відправлення.

5.2. Упаковка відправлення повинна відповідати державним стандартам та вимогам, встановленим Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, з наступними змінами й доповненнями, та чинним Умовам Експедитора.

5.3. Основні вимоги до упаковки:

5.3.1. Тип упаковки повинен відповідати особливостям відправлення.

5.3.2. Упаковка відправлення повинна забезпечувати повну його цілісність під час

транспортування з урахуванням вантажно-розвантажувальних робіт.

5.3.3. Упаковка повинна враховувати можливість перевантаження відправлення в дорозі, температурний режим, рівень вологості та погодні умови.

Згідно п. 2 ст. 917 ЦК України, відправник повинен пред'явити у встановлений строк вантаж, який підлягає перевезенню, в належній тарі та (або) упаковці.

Так, відповідно до ч. 1, 2 п. 5.2 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. № 363 (надалі - Правила) до упаковки ставляться такі вимоги:

- вид упаковки має відповідати особливостям вантажу;

- упаковка має забезпечувати повне збереження вантажу під час його транспортування з урахуванням вантажно-розвантажувальних робіт.

Пунктом 5.3 Правил передбачено, що при виборі упаковки потрібно враховувати спосіб, відстань і тривалість транспортування, можливість перевантаження вантажу в дорозі, температурний режим і вологість під час транспортування, пору року (погодні умови), сумісність з іншими вантажами тощо.

Так згідно Додатку А Умов надання послуг ТОВ "Нова Пошта" (а.с.53-54), належною упаковкою сантехніки визначено обрешетування.

Вказана вимога дублюється п. 22.7.2. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні: Вантажовідправник повинен подавати для перевезення фарфоро-фаянсові вироби, а також вироби із металу з гальванічним та емалевим покриттям упакованими в ящики або решітки із застосуванням упорів, що охороняють їх від ударів об стінки ящика, чи з прокладкою виробу соломою, стружкою тощо.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно товарно-транспортної накладної №2 від 07.08.2014 відправник надав до перевезення заздалегідь запакований вантаж, в описі вантажу зазначивши - сантехніка. Термін сантехніка включає в себе фарфорово-фаянсові вироби та вироби із металу з гальванічним покриттям.

Умовами надання послуг ТОВ «Нова Пошта» визначено, що належною упаковкою для виробів з металу та пластику до З0 кг об'ємної чи фактичної ваги є картонна коробка з наповнювачем + повітряно-пухирчаста плівка/ поролон / гофрокартон. Також для дрібної побутової техніки, електроніки в заводській картонній упаковці додатковою належною упаковкою є стрейч-плівка.

Проте, товар був наданий позивачем для перевезення в заводській картонній упаковці без застосування рекомендованої перевізником належної упаковки, яка визначена умовами надання послуг з урахування особливості даного вантажу, в зв'язку з чим відправником порушено п. 2 ст. 917 ЦК України.

Відповідно до Акту приймання-передачі №10239005 від 08 серпня 2014 року, під час отримання вантажу замовником (отримувачем) було виявлено пошкодження упакування та власне вантажу (а.с.12).

Відповідно до цього акту, який складений уповноваженими представниками сторін, встановлено:

- стан упаковки: картонна коробка (збоку вм'ятина);

- стан вантажу: тріснута кришка;

- спеціальне маркування: на коробках є маркування "Хрупкое";

- кількість пошкодженого вантажу: одне місце.

Серед особливих відміток зазначено: Упаковки коробки не пошкоджена. На одній коробці є збоку вм'ятина, кришка в грузі лопнула навпроти вм'ятини.

Отже, пакування позивачем вантажу не забезпечило його цілісність, так як не відповідає даному вантажу і не враховує його характер, і дана невідповідність пакування вантажу є виною вантажовідправника, який був зобов'язаний його запакувати належним чином перед пред'явленням до перевезення.

Пунктом 10.16 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. № 363 встановлено, що Замовник відповідає за всі наслідки неправильного пакування вантажів (бій, поломка, деформація, теча тощо), а також: застосування тари й упаковки, що не відповідають властивостям вантажу, його масі або встановленим стандартам і технічним умовам.

Відповідно до п. 7.2.4. Публічного договору, експедитор не несе відповідальності за пошкодження відправлення без упаковки або в упаковці, що не забезпечує його цілісності чи не відповідає особливостям відправлення.

Згідно з п. 7.3.3. Публічного договору, замовник відповідає за всі негативні наслідки (розбиття відправлення, поломку, деформацію та ін.) у разі використання неналежної упаковки відправлення (упаковки, що не відповідає особливостям відправлення, його вазі або встановленим стандартам, технічним умовам та вимогам до упаковки відправлення, що встановлені Умовами) та відсутності спеціального маркування.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що в даному випадку, відповідальність за пошкодження відправлення в упаковці, що не забезпечує його цілісності та не відповідає особливостям відправлення, покладається на позивача. Позивач, не виконавши власне зобов'язання, передбачене умовами надання послуг ТОВ «Нова Пошта» та Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, запакувати вантаж для його збереження так, як це передбачено вимогами до упаковки відправлення, що встановлені Умовами, не забезпечив власну упаковку вантажу, чим прийняв на себе відповідальність за всі наслідки неправильного пакування вантажів (бій, поломка, деформація, теча тощо).

Крім того, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факту пошкодження при перевезенні саме електронного сидіння для унітазу WASHLET 40x18, 2x53, 3; серія NC WASHLET GL, REMOTE CONTROL; колір білий, вартістю 39 000 грн., оскільки ні в товарно-транспортній накладній № 2 від 07.08.2014 р. ні в акті приймання-передачі № 10239005 від 08.08.2014 р. не зазначено, що перевозилось та відповідно було пошкоджено саме електронне сидіння для унітазу WASHLET. Вказані документи містять лише термін - сантехніка та кришка, які в достатній мірі не дають можливості ідентифікувати пошкоджений предмет.

Єдиний документ, що вказує специфікацію та вартість вмісту вантажу - накладна на внутрішнє переміщення № 070814-01 від 07.08.14 р., яка складена самим позивачем на його розсуд, та яка до вантажу не додавалась та з вантажем звірена не була.

Зважаючи на викладене, відправник не виконав власний обов'язок надати перевізнику опис вантажу, та як наслідок свідомо позбавив себе можливості доказування розміру фактичного збитку внаслідок його пошкодження.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на те, що судом першої інстанції були невірно застосовані норми матеріального права а саме: ст. ст. 917, 924 ЦК України, а надано перевагу умовам п. 7.2.12 Публічного договору.

Так, відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки відправник, ФОП ОСОБА_3, передавши вантаж для перевезення за товарно-транспортною накладною №2 від 07.08.2014, погодився з умовами Публічного договору, розміщеними на офіційному сайті http://novaposhta.ua, та відповідно своїм підписом засвідчив що ознайомлений та згоден з умовами надання послуг ТОВ "Нова Пошта", а тому в силу вимог чинного законодавства (ст.ст. 526, 629 ЦК України), умови укладеного з відповідачем публічного договору є обов'язковими для позивача.

Крім того, згідно ч. З ст. 917 ЦК України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

В даному випадку передбачено саме право, а не обов'язок перевізника відмовитись від прийняття вантажу. Таке право пов'язане з ч. 2 ст. 917 ЦК України , згідно якої відправник повинен пред'явити у встановлений строк вантаж, який підлягає перевезенню, в належній тарі та (або) упаковці; вантаж має бути також замаркований відповідно до встановлених вимог.

Таким чином, ч. 2 ст. 917 ЦК України прямо зобов'язує відправника надати вантаж для перевезення вже запакований належним чином належною упаковкою з відповідним маркуванням, тобто доступ перевізника до вмісту пакування для перевірки виключається, а обов'язок перевірки не встановлюється.

Відповідно до ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або ушкодження прийнятого до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частиною 1 та ч. 2 ст. 623 ЦК України передбачає, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами ні порушення зобов'язання з боку відповідача, ні вини відповідача у втраті вантажу, що означає неможливість наявності причинного зв'язку між відсутнім порушенням зобов'язання з боку відповідача та збитками позивача, в зв'язку з чим відсутні правові підстави для стягнення з відповідача вартості втраченого вантажу.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 39 000,00 грн. немайнової шкоди, яка, з пояснень позивача, настала у зв'язку з приниженням його ділової репутації, а також вчинені дії відповідача принижують престиж та підривають довіру клієнтів до позивача на ринку елітного сантехнічного обладнання, так як позивач вимушений був організувати швидку доставку аналогічного вантажу своєму клієнтові та вимушений був врегулювати конфліктну ситуацію зі своїм клієнтом у зв'язку із затримкою поставки вантажу.

Дані доводи позивача не заслуговують на увагу, адже позивачем не надано жодного доказу відносин (договір купівлі-продажу чи договір поставки, квитанції про оплату та інше) позивача з своїм клієнтом щодо придбання та поставки йому саме електронного сидіння для унітазу WASHLET 40x18, 2x53, 3; серія NC WASHLET GL, REMOTE CONTROL; колір білий.

Також у справі відсутні докази організації швидкої доставки аналогічного товару та врегулювання конфліктної ситуації між позивачем та його клієнтом у зв'язку з затримкою доставки вантажу.

З урахування викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності заявлених позовних вимог.

Підсумовуючи викладене, перевіривши у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суд першої інстанції в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно та об'єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізував спірні правовідносини, та правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що їх регулюють.

Доводи скаржника про порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права суперечать дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, не спростовують обґрунтованих висновків суду, тому не приймаються колегією суддів до уваги, в зв'язку з чим підстав для скасування законних та обґрунтованих судових рішень не вбачається.

З огляду на зазначене та керуючись 32-34, 43, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3, м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 26.02.15 у справі № 917/2581/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складно та підписано 02.06.2015.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.