ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року Справа № 918/1679/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Ходаківської І.П.
суддівСибіги О.М., Фролової Г.М. (доповідача)
за участю представників:
позивачаКонопліцький І.В., дов. від 14.01.15
відповідачаБоротюк О.О., дов. від 07.10.14
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 12.03.15
у справі№918/1679/14 господарського суду Рівненської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доКомунального підприємства "Березнекомуненергія"
простягнення основного боргу, штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних за поставлений природний газ в сумі 361 125,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Комунального підприємства "Березнекомуненергія" про стягнення 264948,82 грн. заборгованості, 50220,90 грн. пені, 32438,72 грн. інфляційних втрат та 13517,09 грн. - 3% річних. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про закупівлю природного газу та обґрунтовано приписами статей 525, 526, 549, 611, 625 Цивільного кодексу України, статей 174, 193, 230 Господарського кодексу України.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 23.12.2014 у справі №918/1679/14 (суддя Горплюк А.М.) залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 (судді: Демянчук Ю.Г. - головуючий, Дужич С.П., Юрчук М.І.) в задоволенні позову відмовлено. Судові рішення мотивовані, зокрема, тим, що станом на дату подання позову відповідач не мав заборгованості перед позивачем за поставлений по договору № 13/2415-ТЕ-28 природний газ, що підтверджено матеріалами справи. Крім того, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати, прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3% річних, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 530, 549, 550, 611, 625, 631 Цивільного кодексу України. Заявник, зокрема, зазначає, що договір купівлі-продажу природного газу є чинним і його умови є обов'язковими для сторін. Крім того, як зазначає заявник, інфляційні втрати та 3% річних не є санкціями у розумінні приписів чинного законодавства, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

Відповідач надав відзив на касаційну скаргу та просить рішення та постанову у справі залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Фролової Г.М., пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм чинного законодавства та доводи касаційної скарги, колегія суддів відзначає наступне.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 28.12.2012 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством "Березнекомуненергія" (покупець) укладено Договір №13/2415-ТЕ-28 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору. Згідно з пунктом 2.1 Договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 596 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.). В пункті 3.4. договору зазначено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. Пунктом 5.2 визначено, що ціна за 1000 куб.м природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням становить 1091 грн. 00 коп. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 куб.м. природного газу - 1091 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1 309,20 грн. Відповідно до пункту 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Згідно з пунктом 6.3 договору в платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором. Пунктом 7.2 договору узгоджено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Також сторонами укладено додаткову угоду від 21.10.2013 до договору №13/2415-ТЕ-28.

Судами попередніх інстанцій установлено, що у 2013 році позивач передав відповідачеві природний газ на загальну суму 805328,20 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами прийому-передачі природного газу. Однак, як установлено, зобов'язання щодо остаточного розрахунку за фактично поставлений газ відповідачем не виконано, станом на 11.08.2014 сума заборгованості складає 264948,82 грн.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Кодексу унормовано, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду у даній справі є вимога про стягнення з Комунального підприємства "Березнекомуненергія" 264948,82 грн. заборгованості, 50220,90 грн. пені, 32438,72 грн. інфляційних втрат та 13517,09 грн. - 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, господарські суди попередніх інстанцій установили, що 20.10.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Рівненській області, Департаментом фінансів Рівненської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства, енергетики та енергоефективності Рівненської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Березнівської районної державної адміністрації, Березнівською районною держадміністрацією, Комунальним підприємством "Березнекомуненергія" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено договір №849/30 про організацію взаєморозрахунків відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. № 30.

Пунктом 9 договору про організацію взаєморозрахунків передбачено, що Комунальне підприємство "Березнекомуненергія" перераховує на рахунок Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" кошти у сумі 264 948 грн. 82 коп., у тому числі податок на додану вартість 44 158 грн. 14 коп., для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 28.12.2012 року №13/2415-ТЕ-28 за 2013 рік.

З метою виконання договору сторони, зокрема, зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перераховувати кошти наступній стороні (пункт 12 договору № 849/30 від 20.10.2014р.)

Установлено судами і те, що платіжним дорученням від 20.11.2014 відповідач, на виконання умов договору №849/30, перерахував позивачу кошти в розмірі 264948,82 грн., в погашення заборгованості за природний газ.

Таким чином, як установлено судами і підтверджено матеріалами справи, станом на дату подання позову, відповідач не мав заборгованості перед позивачем за поставлений по договору № 13/2415-ТЕ-28 природний газ. Зазначені обставини позивачем не заперечуються.

Крім того, слід погодитися з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої пунктом 7.2 договору поставки природного газу, та відсутності підстав для застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Отже, для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2 договору поставки природного газу, та стягнення 3% річних та інфляційних втрат, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, і відповідно до пункту 17 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 34 Кодексу).

За приписами статті 43 цього Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Доводи, викладені заявником у касаційній скарзі вказаних висновків не спростовують.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факти порушення судами не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судові інстанції дійшли до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи в силу вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України здійснюється за внутрішнім переконанням суду, і їх переоцінка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

З огляду на те, що з'ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі згідно приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та прийнято рішення та постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.03.15 у справі №918/1679/14 господарського суду Рівненської області залишити без змін.

Головуючий І.Ходаківська

Судді О.Сибіга

Г.Фролова