РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2015Справа №910/5430/15-г
За позовом публічного акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України"

до Державного підприємства "Вугілля України"

про стягнення 35 397 982,91 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача: Колісник О.В. (дов. № 19-11/159 від 24.11.2014)

Від відповідача: Сірий А.М.(дов. № 0768/06 від 30.04.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору кредитної лінії № 444/31/2 від 06.07.2011 у розмірі 30 665 559,43 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 13.03.2015 порушено провадження у справі №910/5430/15-г та призначено до розгляду на 31.03.2015.

Представник відповідача в судове засідання 31.03.2015 не з'явився, витребувані судом докази не подав, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання 31.03.2015 прибув представник позивача та дав пояснення по справі.

Розгляд справи відкладено на 16.04.2015.

Представник відповідача в судове засідання 16.04.2015 не з'явився, витребувані судом докази не подав, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання 16.04.2015 прибув представник позивача, дав пояснення по справі та подав суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 35 397 982 (тридцять п'ять мільйонів триста дев'яносто сім тисяч дев'ятсот вісімдесят дві) гривні 91 коп., з них:

- заборгованість за процентами - 13 992 041,75 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення процентів - 1 814 999,92 грн.;

- 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 192 264,04 грн.;

- 3% річних за несвоєчасну сплату основного боргу - 2 699 246,77 грн.;

- втрати від інфляції за несвоєчасну сплату процентів - 4 989 151,87 грн.;

- втрати від інфляції за несвоєчасну сплату основного боргу - 11 780 278,56 грн.

Враховуючи правила ст. 22 ГПК України, згідно яких позивач, до прийняття рішення по справі має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, суд прийняв до розгляду подану позивачем заяву про збільшення позовних вимог, а спір розглядається, виходячи зі збільшеної ціни позову.

При розгляді даної заяви суд бере до уваги п.3.10. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011, п. 14 Інформаційного листа Вищого господарського суду України " Про деякі питання порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 р. щодо застосування норм господарського процесуального кодексу України" від 29.06.2010 № 01-08/369, в яких зазначено, що в разі збільшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Розгляд справи відкладено на 28.04.2015.

Представник позивача в судове засідання 28.04.2015 не з'явився, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання 28.04.2015 прибув представник відповідача, дав пояснення по справі.

Представники відповідача подав клопотання про продовження строку розгляду справи. Суд задовольнив дане клопотання.

Відповідно до ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Стаття 77 ГПК України встановлює, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні, зокрема у випадку нез'явлення в засідання представників сторін або неподання витребуваних доказів.

Розгляд справи у зв'язку з неявкою представника позивача відкладено на 21.05.2015.

В судовому засіданні 21.05.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечував.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.07.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Державний Ощадний банк України" (банк) та Державним підприємством "Вугілля України" (позичальник) було укладено договір кредитної лінії № 444/31-2 (надалі по тексту - Договір), відповідно до умов якого банк зобов'язався надати на умовах цього Договору, а позичальник зобов'язався отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені цим Договором строки кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з пунктом 2.2. Договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 05.07.2012 року.

Сторони погодили суму ліміту кредитування і визначили його в розмірі 100 000 000,00 грн. (пункт 2.3. Договору).

У відповідності до пункту 2.7.1. Договору проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 19% річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному цим Договором.

Пунктом 2.7.2. Договору сторони погодили, що проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим договором.

Судом встановлено, що господарським судом м.Києва розглядалась справа №910/8009/13 за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Державного підприємства "Вугілля України" про стягнення заборгованості за кредитним договором №444/31-2 від 06.07.2011.

Рішенням господарського суду м.Києва по справі №910/8009/13 від 06.08.2013 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" частково та стягнуто з Державного підприємства "Вугілля України" 100 000 000 грн. заборгованості за кредитом, 260 273,97 грн. заборгованості за процентами, 7 540 983,61 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 193 786,35 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів, 3 289 532,02 грн. 3 % річних, 500 000,00 грн. неустойки, та судові витрати.

Вказаним рішенням, яке не було оскаржене сторонами та набрало законної сили, встановлено, що на виконання умов договору №444/31-2 від 06.07.2011 банком було надано позичальнику грошові кошти в сумі 100 000 000 грн., проте, Державним підприємством "Вугілля України" свого обов'язку з повернення кредитних коштів виконано не було.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.05.2014 у справі № 910/8009/13, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2012 та постановою Вищого господарського суду України від 18.08.2014, виконання рішення господарського суду м. Києва від 06.08.2013 по справі №910/8009/13 було відстрочено на один рік.

Спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що рішення господарського суду м.Києва по справі №910/8009/13 від 06.08.2013 не виконано, кредитні кошти банку не повернуто, а отже, фактично на теперішній час відповідач здійснює користування кредитними коштами, отриманими за кредитним договором №444/31-2 від 06.07.2011.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, заборгованість відповідача станом на час розгляду справи становить 35 397 982 грн. 91 коп., у тому числі:

- заборгованість за процентами - 13 992 041,75 грн;

- пеня за несвоєчасне погашення процентів - 1 814 999,92 грн;

- 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 192 264,04 грн;

- 3% річних за несвоєчасну сплату основного боргу - 2 699 246,77 грн;

- втрати від інфляції за несвоєчасну сплату процентів - 4 989 151,87 грн;

- втрати від інфляції за несвоєчасну сплату основного боргу - 11 780 278,56 грн.

Відповідач письмового відзиву, доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, свого контррозрахунку суми позову, не надав.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

У матеріалах справи наявні документи, які підтверджують факт виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором щодо здійснення кредитування відповідача.

Відповідно до норм статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 10561 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За умовами п.2.7 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та в розмірах, що встановлені правочином.

Проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 19 процентів річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному договором (п.2.7.1 Договору).

Відповідно до п.2.7.2. укладеного між сторонами правочину проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом та за термін користування ним, починаючи з першого дня видачі (включно) та до повного погашення заборгованості за договором. При нарахуванні процентів день видачі кредиту приймається до розрахунку як один повний день користування кредитними коштами, а день повернення до розрахунку процентів не включається.

Положеннями п.2.7.3. Договору визначено, що нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення позичальником кредиту проценти, повинні бути сплачені позичальником не пізніше останнього робочого дня звітного місяця, а в разі дострокового погашення кредиту - одночасно з погашенням.

Оскільки факт отримання кредитних коштів, їх неповернення позичальником банку, невиконання рішення господарського суду міста Києва від 06.08.2013 по справі № 910/8009/13 встановлений судом та відповідачем не спростований, нараховані позивачем станом на 10.04.2015р.проценти за користування кредитними коштами по Договору на загальну суму 13 992 041,75 грн.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.1.1. Договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобов'язань з повернення суми кредиту, своєчасної сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожен день прострочення.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність чи відсутність основної заборгованості на момент вирішення спору не виключає відповідальності боржника за порушення строків розрахунків та наявності правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.625 Цивільного кодексу України. Аналогічна позиція викладена у постанові від 23.01.2012 р. Верховного Суду України по справі №37/64.

При цьому, відповідно до п.4 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

За порушення строків сплати процентів за користування кредитними коштами за кожен з місяців, починаючи з жовтня 2013 Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" нараховано пеню у розмірі 1 814 999,92 грн., 192 264,04 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, 2 699 246,77 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату основного боргу, 4 989 151,87 грн. втрати від інфляції за несвоєчасну сплату процентів, 11 780 278,56 грн. втрати від інфляції за несвоєчасну сплату основного боргу.

Відповідно до п.7.1 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 01.04.2015р. Вищого господарського суду України по справі №910/19466/14.

Оскільки, докази погашення кредитної заборгованості за договором №444/31/2 від 06.07.2011 в матеріалах справи відсутні, рішення господарського суду м.Києва від 06.08.2013р. по справі №910/8009/13, на даний час не виконане (враховуючи відстрочення виконання рішення суду на один рік), суд дійшов висновку, що нарахування Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" 1 814 999,92 грн. пені, 192 264,04 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, 2 699 246,77 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату основного боргу, 4 989 151,87 грн. втрат від інфляції за несвоєчасну сплату процентів, 11 780 278,56 грн. втрат від інфляції за порушення грошових зобов'язань щодо повернення та користування кредитними коштами, є обґрунтованим та задовольняється в межах розрахунку позивача.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з відповідача на користь позивача стягуються понесені позивачем витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України" задовольнити повністю.

2. Стягнути з державного підприємства "Вугілля України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 4, ) на користь публічного акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України" (01001, м.Київ, вул.Госпітальна, 12г, ) 13 992 041 (тринадцять мільйонів дев'ятсот дев'яносто дві тисячі сорок дві) грн. 75 коп. заборгованості за процентами, 1 814 999 (один мільйон вісімсот чотирнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 92 коп. пені за несвоєчасне погашення процентів, 192 264 (сто дев'яносто дві тисячі двісті шістдесят чотири) грн. 04 коп. 3% за несвоєчасну сплату процентів, 2 699 246 (два мільйони шістсот дев'яносто дев'ять тисяч двісті сорок шість) грн. 77 коп. 3% за несвоєчасну сплату основного боргу, 4 989 151 (чотири мільйони дев'ятсот вісімдесят дев'ять тисяч сто п'ятдесят одну) грн. 87 коп. втрат від інфляції за несвоєчасну сплату процентів, 11 780 278 (одинадцять мільйонів сімсот вісімдесят тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 56 коп. втрат від інфляції за несвоєчасну сплату основного боргу, судовий збір в розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення 02.06.2015