Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

"04" червня 2015 р. Справа № 927/579/15

Позивач: Фермерське господарство "Талалаївське -Агро",

юридична адреса: пров. Миру, буд. 4, смт. Варва, Варвинський район,Чернігівська область, 17600

поштова адреса: вул. Коцюбинського, буд. 17, смт. Варва, Варвинський район, Чернігівська область, 17600,

Відповідач: Головне управління Держземагенства у Чернігівській області,

пр-т Миру, 14, м. Чернігів, 14000,

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_2, АДРЕСА_1

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Талалаївська районна державна адміністрація, вул. Леніна, 3, смт. Талалаївка, Чернігівська область, 17200,

Предмет спору: про визнання права та визнання укладеними додаткових угод

Суддя В.В. Шморгун

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Кременскова І.С., довіреність №б/н від 11.02.2015, представник

від відповідача: не з'явився (Будлянський В.М. - начальник юридичного відділу, довіреність № 22-25-0.6-9925/2-14 від 09.12.2014 - присутній у судовому засіданні 21.05.2015)

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: не з'явився

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Фермерським господарством "Талалаївське-Агро" подано позов до Головного управління Держземагенства у Чернігівській області , в якому позивач просить:

1. Визнати за позивачем право користування наступними земельними ділянками з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства:

- площею 60 га., кадастровий номер: НОМЕР_1, розташованій на території Поповичанської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області;

- площею 22,7227 га., кадастровий номер: НОМЕР_2, розташованій на території Поповичанської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області;

- площею 127,5846 га., кадастровий номер: НОМЕР_4, розташованій на території Юрківцівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області;

- площею 84,1687 га., кадастровий номер: НОМЕР_5, розташованій на території Юрківцівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області;

- площею 55,7538 га., кадастровий номер: НОМЕР_6, розташованій на території Юрківцівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області;

- площею 35,5 га., кадастровий номер: НОМЕР_3, розташованій на території Березівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області.

2. Визнати укладеними додані до позовної заяви

- додаткову угоду до договору оренди землі від 15.12.2011, укладеного між ОСОБА_2 та Талалаївською районною державною адміністрацією, зареєстрованого відділом Держкомзему у Талалаївському районі у державному реєстрі земель за № 01496 від 27.01.2012;

- додаткову угоду до договору оренди землі від 15.12.2011, укладеного між ОСОБА_2 та Талалаївською районною державною адміністрацією, зареєстрованого відділом Держкомзему у Талалаївському районі у державному реєстрі земель за № 01497 від 27.01.2012;

- додаткову угоду до договору оренди землі від 15.12.2011, укладеного між ОСОБА_2 та Талалаївською районного державною адміністрацією, зареєстрованого відділом Держкомзему у Талалаївському районі у державному реєстрі земель за№ 01500 від 27.01.2012;

- додаткову угоду до договору оренди землі від 15.12.2011, укладеного між ОСОБА_2 та Талалаївською районного державною адміністрацією, зареєстрованого відділом Держкомзему у Талалаївському районі у державному реєстрі земель за № 01499 від 27.01.2012;

- додаткову угоду до договору оренди землі від 15.12.2011, укладеного між ОСОБА_2 та Талалаївською районною державною адміністрацією, зареєстрованого відділом Держкомзему у Талалаївському районі у державному реєстрі земель за № 01498 від 27.01.2012;

- додаткову угоду до договору оренди землі від 15.12.2011, укладеного між ОСОБА_2 та Талалаївською районного державною адміністрацією, зареєстрованого відділом Держкомзему у Талалаївському районі у державному реєстрі земель за № 01495 від 27.01.2012.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що створене громадянином фермерське господарство має право користування земельною ділянкою, наданою громадянину (засновнику) з метою створення фермерського господарства, але діюче законодавство містить прогалини щодо визначеності права фермерського господарства після його державної реєстрації на таке користування, а відтак, орендні відносини повинні бути переоформлені з фізичної особи на юридичну. Відмова ж у такому переоформленні (підписанні відповідачем спірних додаткових угод) і є порушенням права позивача на користування земельними ділянками на умовах оренди, на захист якого він звернувся до суду.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 17.04.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 28.04.2015 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Талалаївську районну державну адміністрацію.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 28.04.2015 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача громадянина України ОСОБА_2.

Під час судового засідання 21.05.2015 у своєму відзиві на позов та усних поясненнях відповідач зазначає, що земельним законодавством встановлений спеціальні вимоги щодо передачі в оренду земельних ділянок юридичним особам, а саме через прилюдні торги.

Закон України «Про оренду землі» визначає випадки переходу права оренди землі, зокрема, право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону; у разі засудження фізичної особи-орендаря до позбавлення волі або обмеження його дієздатності за рішенням суду право на оренду земельної ділянки переходить до одного з членів його сім'ї, який виявив бажання і може відповідно до закону стати орендарем, а в разі його відмови або відсутності таких - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем, за їх згодою, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.

Чинним земельним законодавством, також, не передбачено внесення змін до договорів оренди землі в частині заміни сторони - орендаря по договору, а тому правова позиція відповідача узгоджується з приписами статті 19 Конституції України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, відповідач зазначає, що жодним чином не перешкоджає відповідачу у здійсненні тим своєї господарської діяльності на спірних земельних ділянках, але при необхідності орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця, як це передбачено Законом України «Про оренду землі». І хоча позивач за відповідною згодою не звертався, на території Чернігівської області така практика існує.

У судовому засіданні 21.05.2015 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог від 18.05.2015 разом з проектами додаткових угод на 6 аркушах.

У цій заяві представник позивача просить суд прийняти уточнення (збільшення) позовних вимог шляхом долучення до матеріалів справи проектів додаткових.

Розгляд заяви судом відкладався до наступного судового засідання.

У судове засідання 04.06.2015 з'явився уповноважений представник позивача.

Від представника позивача клопотання про фіксацію судового засідання технічними засобами не надходило.

Представники відповідача та третіх осіб у судове засідання не з'явились.

Представники третіх осіб про час і місце були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №03564652 від 25.05.2015 та №03564660 від 25.05.2015.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача про причини неявки у судове засідання не повідомила.

До початку судового засідання 04.06.2015 електронною поштою від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача надійшла заява №02-20/865 від 02.06.2015, у якій просить вирішити справу за наявними у матеріалах справи документами та провести судове засідання без участі її представника, оскільки такий не має змоги взяти участь у судовому засіданні у зв'язку з відсутністю коштів на відрядження.

Також до початку судового засідання 04.06.2015 від відповідача надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог № 9-25-0.6-10404/2-15 від 03.06.2015 з доданими документами, який долучено судом до матеріалів справи.

У відзиві відповідач з посиланням на норми чинного законодавства заперечує щодо задоволення заяви позивача про уточнення позовних вимог та зазначає, що копія заяви про уточнення позовних вимог по справі №927/579/15, яка надійшла до Головного управління Держземагентства у Чернігівській області 03.06.2015 року за вх. №27-95/0/18-15 не містить підпису повноважної посадової особи позивача або його представника. Крім того, вважає, що даною заявою позивач намагається долучити до матеріалів справи проекти додаткових угод, про визнання укладеними яких заявлено у позові.

Щодо зазначення Відділу Держземагентства у Талалаївському районі Чернігівській області у якості орендодавця, відповідач вважає такі дії позивача неправомірними та зазначає, що з 1 січня 2013 року набули чинності зміни до Земельного кодексу України у частині визначення повноважень органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно Положення про Головне управління Держземагентства у Чернігівській області повноваження, передбачені частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України, покладені на Головне управління Держземагентства у Чернігівській області. Положення про Головне управління Держземагентства у Чернігівській області затверджено наказом Держземагентства № 267 від 14.06.2013 року.

Отже, повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, а саме надання у власність або у користування для всіх потреб на території Чернігівської області належать виключно Головному управлінню Держземагентства у Чернігівській області.

Крім того, відповідач просить залишити позов без розгляду, оскільки Фермерське господарство «Талалаївське-Агро» не є стороною по спірним договорам, та у зв'язку з тим, що Головне управління Держземагентства у Чернігівській області жодним чином не порушило прав та законних інтересів останнього. Згідно довідок за формою 6-зем (державна статистична звітність) від 20.05.2015 року № 22-28-0.1-1335/2-15, № 22-28-0.1-1333/2-15 та № 22-28-0.1-1334/2-15 спірні земельні ділянки площею 35,5000 га ріллі, 345,5971 га ріллі та 82,2772 га ріллі наданні саме гр. ОСОБА_2 в оренду для ведення фермерського господарства на території Березівської, Юрківцівської та Поповичківської сільських ради (за межами населеного пункту) Талалаївського району Чернігівської області.

У відзиві міститься також клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 04.06.2015 не заперечував щодо можливості розгляду справи без участі уповноважених представників інших учасників.

Судом клопотання відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача задоволені. Розгляд справи здійснюється без участі уповноважених представників інших учасників за наявними у матеріалах справи документами.

Також, до початку судового засідання 04.06.2015 від представника позивача електронною поштою та засобами поштового зв'язку надійшли заперечення на відзив відповідача з доданими доказами направлення заяви про уточнення позовних вимог б/н від 18.05.2015 сторонам по справі, які долучено судом до матеріалів справи.

У запереченнях позивач не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що у даному випадку передача земель державної власності у користування фізичній особі вже була здійсненна, отже умови ст.ст. 123 та 134 Земельного кодексу України вже виконані. Відповідач помилково розглядає предмет позову як окрему передачу земельних ділянок державної власності у користування фермерському господарству без урахування того факту, що спірні землі вже передані у користування фізичній особі для ведення фермерського господарства. А отже, дії щодо переоформлення орендних відносин позивач вважає частинами однієї процедури, що випливає із Закону України «Про фермерське господарство».

Дослідивши подану представником позивача заяву про уточнення позовних вимог б/н від 18.05.2015 суд розцінює її як заяву про зміну предмету позову з огляду на наступне.

У позовній заяві позивач просить визнати укладеними додані до позовної заяви додаткові угоди до договорів оренди землі від 15.12.2011, тоб-то предметом позову є визнання укладеними конкретних проектів цих угод. До заяви про уточнення позовних вимог додані проекти, які мають іншу редакцію, оскільки у них зазначено сторону правочину - Відділ Держземагентства у Талалаївському районі (з відповідними реквізитами), яка була відсутня у первісних проектах. Оскільки за своїм поняттям договір є домовленістю двох або більше сторін, проекти угод з різними сторонами є по суті іншими правочинами.

У приписах п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого Господарського суд №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", зазначено, що Господарським процесуальним кодексом України, зокрема, статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову; збільшення або зменшення розміру позовних вимог; об'єднання позовних вимог; зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України та зазначені в цій постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Згідно ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, передбачено, що до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.12 Постанови № 18 право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 Господарського процесуального кодексу України з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Заяви про зміну предмету або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 Господарського процесуального кодексу України, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору.

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 Господарського процесуального кодексу України) відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому Господарським процесуальним кодексом України порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12р. "Про судове рішення" зміна предмета або підстав позову за заявою позивача допустима лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та якщо при цьому не порушено процесуальних прав відповідача, передбачених статтями 22 і 23 Господарського процесуального кодексу України, і відповідачеві було надано можливість подання доказів щодо нового предмета або підстав позову та наведення його доводів у судовому засіданні. Волевиявлення позивача повинно викладатись у письмовій формі.

До розгляду справи по суті суд перейшов 07.05.2015.

Враховуючи викладене, суд залишає без розгляду заяву про уточнення позовних вимог б/н від 18.05.2015, оскільки, розцінює її як заяву про зміну предмету позову, яка подана після початку розгляду господарським судом справи по суті, а тому позов підлягає вирішенню за первісно заявленими у позовній заяві вимогами.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановив суд, розпорядженням голови Талалаївської районної державної адміністрації від 15.12.2011 № 484 «Про надання ОСОБА_2 в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства» ОСОБА_2 надано земельні ділянки загальною площею 82,7227 га на території Поповичанської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області.

Відповідно до розпоряджень голови Талалаївської районної державної адміністрації від 15.12.2011 № 485 «Про надання ОСОБА_2 в оренду земельних ділянок (не витребувані паї)» та № 487 «Про надання ОСОБА_2 в оренду земельних ділянок» ОСОБА_2 надано земельні ділянки загальною площею 78,09 га та 267,5071 га на території Юрківцівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області.

Згідно розпорядження голови Талалаївської районної державної адміністрації від 15.12.2011 № 486 «Про надання ОСОБА_2 в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства» ОСОБА_2 надано земельні ділянки загальною площею 35,5 га на території Березівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області.

На виконання вищевказаних розпоряджень 15 грудня 2011 року між ОСОБА_2 та Талалаївською районною державною адміністрацією було укладено 6 договорів оренди земельних ділянок, а саме:

земельних ділянок, розташованих на території Поповичанської сільської ради - кадастрові номера: НОМЕР_1 та НОМЕР_2, розташованих на території Березівської сільської ради - кадастровий номер НОМЕР_3, розташованих на території Юрківцівської сільської ради - кадастрові номера: НОМЕР_4, НОМЕР_5 та НОМЕР_6).

Зазначені земельні ділянки згідно п. 15 вищевказаних договорів отримані в оренду для ведення фермерського господарства. Договори оренди землі були зареєстровані у відділі Держкомзему у Талалаївському районі 27.01.2012 року за №№01496, 01497, 01500, 01499, 01495, 01498, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідні записи.

Факт передачі земельних ділянок 27.01.2012 ОСОБА_2 підтверджується актами прийому - передачі земельних ділянок, копії яких наявні в матеріалах справи.

Після реєстрації договорів, на виконання їх умов ОСОБА_2 було створене та зареєстроване у встановленому чинним законодавством порядку Фермерське господарство «Талалаївське-Агро», про що 06.08.2012 у Єдиному державному реєстрі зроблено запис за номером 0000303.

07.08.2012 між громадянином України ОСОБА_2 (довіритель) та Фермерським господарством «Талалаївське - Агро» (повірений) укладено договір доручення, згідно якого повірений зобов'язується від імені та за рахунок довірителя здійснювати плату за користування земельними ділянками, які орендуються довірителем.

24.02.2015 позивачем на адресу відповідача була подана заява № 24/02-02 щодо внесення змін у договори оренди від 15.12.2011 шляхом підписання додаткових угод згідно доданого проекту, а саме заміни сторін договору (а.с.47). Суду такий проект сторонами не наданий.

Відповідач, посилаючись на відсутність у законодавстві відповідних підстав, відмовив заявнику у задоволенні заяви, що підтверджується листом № 27-25-0.6-466/2-15 від 12.03.2015, копія якого наявна у матеріалах справи.

У судових засіданнях представник позивача зазначав додаткові доводи та надавав письмові пояснення, у яких позивач ілюструє, яким чином відсутність належно оформленого права користування земельними ділянками впливає на його господарську діяльність, наводячи такі приклади.

Фермерське господарство "Талалаївське - Агро" є платником єдиного податку четвертої групи. У Податковому кодексі України (ст.292-1.1) прямо визначений обов"язок позивача, як такого платника, належним чином оформити право користування спірними земельними ділянками.

Право забудови земельної ділянки відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" виникає у фермерського господарства лише у випадку набуття ним у встановленому законом порядку права власності чи користування земельною ділянкою.

Ще, як приклад, наводиться відмова інших суб'єктів господарювання від здійснення спільної діяльності на спірних земельних ділянках.

Як наслідок, позивач буде змушений припинити свою господарську діяльність. Таким чином, інтереси позивача повністю співпадають з інтересами держави, адже, за користування спірними земельними ділянками щомісяця сплачується орендна плата, яка надходить в Державний бюджет України.

При цьому, представник позивача пояснив, що інших фактів порушення права позивача на користування зазначеними земельними ділянками, крім предмету спору та невизнання такого права деякими контрагентами, не було, а наслідки неналежного оформлення такого права саме за позивачем, зазначено лише як приклади.

Орендна плата за вказані земельні ділянки сплачується саме фермерським господарством і жодних проблем з цього приводу, у тому числі з боку податкових органів, не виникало. На підтвердження цього позивач посилається на договір доручення від 07.08.2012 (а. с.171) та платіжні доручення від 28.05.2015 №№ 76, 77, 78, копії яких наявні в матеріалах справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

У судовому засіданні 04.06.2015 у своїх усних поясненнях представник позивача також зазначив, що позовні вимоги про визнання права користування спірними земельними ділянками з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства є похідними від визнання укладеними спірних додаткових угод, оскільки у разі задоволення останніх, направлені на підтвердження саме переходу права користування на умовах оренди від фізичної особи до юридичної, так як порушенням свого права, як вже зазначав раніше, позивач вважає саме відмову у оформленні спірних додаткових угод.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне у першу чергу розглянути позовні вимоги щодо визнання укладеними спірних додаткових угод, оскільки вони є передумовою визнання права користування або, як зазначає позивач, підтвердженням переходу права від фізичної особи до юридичної.

Дослідивши додані до позовної заяви проекти додаткових угод, суд встановив, що у зазначених проектах взагалі не зазначено сторону у додатковій угоді - орендодавця (уповноважену ним особу), а також відсутні його реквізити.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

За нормами цивільного права договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Аналогічні приписи містить ст. 173 Господарського кодексу України, відповідно до яких господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання.

Тобто, виникнення правовідносин між сторонами можливо лише при наявності та визначеності цих сторін. Відсутність у двосторонньому договорі однієї із сторін протирічить самій правовій природі договору, а відтак такий договір не може вважатись укладеним і створювати будь-які юридичні наслідки.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання укладеними додаткових угод згідно наданих проектів задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

За приписами ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Оскільки визнання права користування спірними земельними ділянками на умовах оренди є похідним від визнання укладеними спірних додаткових угод, неукладення таких угод не створює відповідних юридичних наслідків і тим самим припиняє перехід такого права від однієї особи до іншої, а отже, відповідні позовні вимоги задоволенню також не підлягають.

З огляду на те, що господарським судом не було встановлено вчинення неправильних дій з боку відповідача, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України господарський суд дійшов висновку, що судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 32-36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 08.06.2015.

Суддя В.В.Шморгун

.