ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Справа № 915/1723/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Полянського А.Г.

суддів Прокопанич Г.К.

Шаргала В.І.

за участю представників:

Позивача: Травянка Л.В., дов. № 2759 від 27.05.2015 року;

Відповідача: не з'явився;

розглянувши касаційну скаргу державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 року

у справі № 915/1723/14 господарського суду Миколаївської області

за позовом державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв"

про стягнення 802 136,54 грн.

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв", просило стягнути з відповідача 497 598,84 грн. основного боргу, 131 742,63 грн. пені, 152 583,15 грн. інфляційних втрат, 20 211,92 грн. 3% річних (т. 1, а.с. 2-16).

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № 25-П-МИФ-13 від 15.10.2013 року щодо оплати наданих послуг.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 20.01.2015 року (суддя Семенчук Н.О.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 року (головуючий Ліпчанська Н.В., судді Мацюра П.Ф., Лисенко В.А.) (т. 1, а.с. 242-247) позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" 101 922,97 грн. пені, 15 905,10 грн. 3% річних, 122 243,32 грн. інфляційних втрат. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 1, а.с. 203-210).

Оскаржені судові акти мотивовано частковою доведеністю позовних вимог.

Не погодившись з прийнятими судовими актами, державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, просило оскаржені судові рішення скасувати частково та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі (т. 2, а.с. 3-7).

Ухвалою Вищого господарського суду України від 02.06.2015 року касаційну скаргу державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.06.2015 року (т. 2, а.с. 1-2).

Розпорядженням секретаря другої судової палати № 03-05/941 від 09.06.2015 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Полянський А.Г., судді Прокопанич Г.К. (доповідач), Шаргало В.І.

У судове засідання 11.06.2015 року представник відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" не з'явився, від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного судова колегія визнала за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв", відхиливши подане клопотання.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15.10.2013 року між державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та товариством з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" було укладено договір на відшкодування витрат власника мереж на утримання технологічних мереж та електрозабезпечення № 25-П-МИФ-13, відповідно до умов якого, власник мереж надає послуги з електрозабезпечення та забезпечує обслуговування електричних мереж, а користувач своєчасно сплачує витрати на утримання технологічних електричних мереж та отримані послуги з електрозабезпечення у тому числі за перетікання реактивної електричної енергії (т. 1, а.с. 23-31).

Пунктом 1.2 договору передбачено, що передача електричної енергії забезпечується відповідно до однолінійної схеми, наведеної у додатку № 1 "Однолінійна схема", що є невід'ємною частиною договору. Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії до межі експлуатаційної відповідальності належних йому технологічних мереж, яку зазначено на однолінійній схемі.

Відповідно до п. 2.4 договору власник мереж зобов'язався до 28-го числа поточного місяця протягом строку дії договору складати для підписання користувачем приймально-здавальні акти. Зазначені документи користувач отримує у власника мереж.

Згідно п. 2.5 договору власник мереж зобов'язався до 5-го числа поточного місяця надавати користувачу рахунки на сплату попередньої оплати за послуги з електрозабезпечення, використання технологічних електричних мереж, у тому числі перетікання реактивної електричної енергії у розмірі вартості фактичних послуг за попередній розрахунковий період. До 10-го числа кожного місяця, наступного за звітним надавати користувачу рахунки, що оформлені на підставі підписаних приймально-здавальних актів. Рахунки можуть бути передані власником мереж по факсу чи електронній пошті з наступним отриманням оригіналу користувачем.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що користувач зобов'язався до 10-го числа поточного місяця здійснювати передоплату за послуги з електрозабезпечення, витрат на утримання технологічних електричних мереж, у тому числі перетікання реактивної електричної енергії, яка дорівнює вартості фактичного попереднього розрахункового періоду на розрахунковий рахунок, вказаний у рахунках. Якщо фактична вартість на утримання технологічних електричних мереж власника мереж та послуг з електрозабезпечення виявиться більшою ніж очікувана, різниця між сумою попередньої оплати та вартості фактично наданих послуг має бути остаточно сплачена до 20-го числа місяця наступного за звітним за фактичні надані послуги. Якщо фактична вартість на утримання технологічних електричних мереж власника мереж та послуг з електрозабезпечення виявиться меншою ніж очікувана, надлишкові кошти зараховуються як оплата наступного періоду. Розрахунок плати на утримання технологічних електричних мереж власника мереж здійснюється згідно додатку № 2 "Порядок розрахунку оплати обґрунтованих витрат власника мереж на передачу електричної енергії", що є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 7.2 договору розрахунковим вважається період з 31 числа попереднього місяця до 31 числа поточного місяця.

Згідно п. 7.5 договору плата за послуги з електрозабезпечення, на утримання технологічних електричних мереж, у тому числі перетікання реактивної електричної енергії вноситься користувачем шляхом передоплати, яка дорівнює вартості фактичного попереднього розрахункового періоду на розрахунковий рахунок власника мереж за наступний розрахунковий період до 10-го числа кожного місяця. Якщо фактична вартість на утримання технологічних електричних мереж власника мереж та послуг з електрозабезпечення виявиться більшою ніж очікувана, різниця між сумою попередньої оплати та вартістю фактично наданих послуг має бути остаточно сплачена до 20-го числа місяця наступного за звітним за фактичні надані послуги.

Пунктом п. 8.2.1 договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених пунктом 4.3 договору з порушенням терміну з користувача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня від несплаченої суми за кожен день прострочення до повної сплати заборгованості. Пеня стягується в претензійно-позовному порядку.

Відповідно до п. 10.1 договору він діє до моменту укладення договору про постачання електричної енергії між товариством з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" та публічним акціонерним товариством "Миколаївобленерго".

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов договору позивач надав товариству з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" послуги з електрозабезпечення, використання технологічних електричних мереж на суму 2 203 260,22 грн., що підтверджується наданими актами № 31090043 від 30.11.2013 року; № 36700043 від 31.12.2013 року; № 03420043 від 31.01.2014 року; № 10110043 від 28.02.2014 року; № 4790043 від 28.03.2014 року; № 19800043 від 30.04.2014 року; № 25930043 від 31.05.2014 року; № 30580043 від 30.06.2014 року; № 37310043 від 31.07.2014 року; № 43280043 від 31.08.2014 року (т. 1, а.с. 43, 46, 49, 52, 55, 58, 61, 64, 67, 70).

Також відповідачу на оплату послуг виставлялись попередні рахунки та рахунки за фактично надані послуги.

Судами встановлено, що різниця між фактичною вартістю наданих послуг та сумою очікуваних послуг становить 497 598,84 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача як основну заборгованість за надані послуги.

Проте, п. 7.5 договору, який визначає порядок розрахунків, не встановлює обов'язку сплати різниці між сумою попередньої оплати та вартості фактично наданих послуг у разі, якщо фактична вартість послуг виявиться меншою, ніж очікувана.

Крім того, у п. 4.3 договору визначено, що розрахунок плати на утримання технологічних електричних мереж здійснюється згідно з додатком № 2 "Порядок розрахунків оплати обґрунтованих витрат власника мереж на передачу електричної енергії", що є невід'ємною частиною договору, згідно якого суму коштів, яку сплачує користувач за використання технологічних електричних мереж власника мереж визначається за формулою:

П(грн.) - WP(кВт/год) х 0,14 (грн.) без ПДВ,

де - WP - фактичний обсяг спожитої користувачем активної електроенергії визначається як сума різниці між показань розрахункових приладів обліку на кінець та початок розрахункового періоду і величини втрат електричної енергії в мережі власника мереж.

Місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено, що сума основної заборгованості у розмірі 497 598,84 грн. складається з різниці між сумою попередніх рахунків (очікуваної вартості) та сумою фактичної вартості наданих послуг, які були сплачені відповідачем у повному обсязі у розмірі 2 203 260,22 грн.

Враховуючи викладене, суди дійшли висновку, що у позивача відсутні підстави для стягнення заборгованості у розмірі 497 598,84 грн. за послуги які фактично надані не були.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частинами 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, місцевий господарський суд, з яким погодилась і апеляційна інстанція, дійшов висновку про часткове задоволення вимог в частині стягнення 101 922,97 грн. пені, 15 905,10 грн. 3% річних, 122 243,32 грн. інфляційних втрат.

Частиною 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

З врахуванням вищенаведеного підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції, якою було правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, відсутні.

Доводи заявника касаційної скарги про незастосування судами ст. 693 Цивільного процесуального кодексу України є неспроможними, оскільки приписи зазначеної статті стосуються правовідносин, які виникають з договорів купівлі-продажу (Глава 54 ЦК України) та не можуть застосовуватись до відносин про надання послуг, які регламентовані Главою 63 ЦК України.

Інші доводи заявника касаційної скарги спростовуються висновками судів попередніх інстанцій та фактично стосуються переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначені статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 року у справі № 915/1723/14 залишити без змін.

Головуючий суддя А.Г. Полянський

Судді: Г.К. Прокопанич

В.І. Шаргало