П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2015 року м. Київ

Судова палата у господарських справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого Колесника П.І.,
суддів:Барбари В.П.,
Берднік І.С.,Жайворонок Т.Є.,
Гуля В.С.,Шицького І.Б., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву державного підприємства «Артемсіль» (далі - ДП «Артемсіль») про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 24 грудня 2014 року у справі № 922/2668/14 за позовом публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лемма-Віте» (далі - ПАТ «СК «Лемма-Віте») до ДП «Артемсіль», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - публічне акціонерне товариство «Земельний банк» (далі - ПАТ «Земельний банк»), про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ПАТ «СК «Лемма-Віте» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 червня 2011 року між ним як новим кредитором та ДП «Артемсіль» як первісним кредитором укладено договір № 06/21 про відступлення права вимоги (цесії), належного первісному кредиторові за депозитним договором від 28 лютого 2005 року № 01-05/Д, укладеним між ДП «Артемсіль» і ПАТ «Земельний банк». Зазначений договір укладений ПАТ «СК «Лемма-Віте» під впливом помилки з огляду на те, що рішенням господарського суду Донецької області від 17 вересня 2013 року визнано недійсним односторонній правочин, вчинений ДП «Артемсіль» заявою від 7 жовтня 2010 року № 27/11-01-83 щодо припинення своїх зобов'язань боржника за договором про надання кредитної ліні № 43-05/К, укладеним 6 травня 2005 року між ДП «Артемсіль» і ПАТ «Земельний банк», шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Відчуження відповідачем на користь позивача майнових прав, обтяжених заставою за договором застави майнових прав від 24 грудня 2007 року № 43-05/3-4, відбулося без згоди заставодержателя - ПАТ «Земельний банк», що є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним.

Заперечуючи проти позову, ДП «Артемсіль» послалося на те, що на час укладення оспорюваного договору позивачеві було відомо про невизнання ПАТ «Земельний банк» заліку зустрічних однорідних вимог, про зміст листування і переговорів між відповідачем і ПАТ «Земельний банк». Крім того, умовами цього договору передбачено, що усі ризики, пов'язані із невизнанням дійсності права вимоги боржником (ПАТ «Земельний банк») у зв'язку із невизнанням факту заліку зустрічних однорідних вимог, несе новий кредитор (ПАТ «СК «Лемма-Віте»).

Рішенням господарського суду Харківської області від 8 вересня 2014 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 3 листопада 2014 року, позов задоволено: визнано недійсним договір відступлення права вимоги (цесії) від 30 червня 2011 року № 06/21.

Постановою Вищого господарського суду України від 24 грудня 2014 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 3 листопада 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 14 квітня 2015 року справу допущено до провадження Верховного Суду України для перегляду постанови Вищого господарського суду України від 24 грудня 2014 року.

У заяві про перегляд з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 11116 Господарського процесуального кодексу України, ДП «Артемсіль» просить скасувати постанову Вищого господарського суду України від 24 грудня 2014 року та прийняти нове рішення, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

В обґрунтування заяви надано копію постанови Вищого господарського суду України від 3 травня 2015 року у справі № 922/2126/14, правовідносини в якій подібні до правовідносин у справі, що розглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає, що заява підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов у справі, що розглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що внаслідок визнання у судовому порядку недійсним одностороннього правочину, вчиненого ДП «Артемсіль» заявою від 7 жовтня 2010 року № 27/11-01-83 щодо припинення своїх зобов'язань боржника за договором про надання кредитної лінії від 6 травня 2005 року № 43-05/К шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, на момент укладення договору про відступлення права вимоги (цесії) від 30 червня 2011 року № 06/21 зобов'язання ДП «Артемсіль» перед ПАТ «Земельний банк» за договором про надання кредитної лінії від 6 травня 2005 року № 43-05 існували та були забезпечені заставою згідно з договором застави майнових прав від 24 грудня 2007 року № 43-05/З-4. Відчуження ПД «Артемсіль» права вимоги за депозитним договором відбулося без згоди заставодержателя (ПАТ «Земельний банк»), що є порушенням умов договору застави майнових прав і підставою для визнання недійсним договору відступлення права вимоги. Доводи позивача про те, що договір про відступлення права вимоги було укладено ним під впливом помилки, судом відхилені з огляду на положення п.п. 4, 5 оспорюваного договору, які свідчать про обізнаність позивача щодо невизнання факту заліку зустрічних однорідних вимог ПАТ «Земельний банк» і про прийняття на себе відповідних ризиків.

Разом із тим, вирішуючи спір у справі № 922/2126/14 за позовом ПАТ «СК «Лемма-Віте» до ДП «Артемсіль» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії) за аналогічних предмета та підстав позову, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередньої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що на момент укладення оспорюваного договору він не суперечив чинному законодавству України. Такого висновку суд дійшов, виходячи з обізнаності позивача про можливе невизнання ПАТ «Земельний банк» заліку зустрічних однорідних вимог і добровільне прийняття ПАТ «СК «Лемма-Віте» зобов'язання нести усі ризики, пов'язані з таким невизнанням. Оскільки на час укладення оспорюваного договору цесії від 30 травня 2011 року ДП «Артемсіль» здійснило зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з листом від 7 жовтня 2010 року, зобов'язання ДП «Артемсіль» перед ПАТ «Земельний банк» за договором застави були відсутні. Наступне визнання у судовому порядку угоди (одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог) недійсною не впливає на факт відсутності будь-яких правових перешкод, заборон або обтяжень стосовно розпорядження правом на день укладення оспорюваного договору.

Викладене свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права у межах доводів заяви про перегляд, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України виходить із такого.

У справі, що розглядається, судом установлено, що 28 лютого 2005 року між ДП «Артемсіль» (вкладник) і Харківським акціонерним комерційним Земельним банком (банк), правонаступником якого є ПАТ «Земельний банк», укладено депозитний договір № 01-05/Д, за умовами якого вкладник розміщає, а банк приймає грошові кошти у сумі 1 млн. доларів США на депозитний рахунок № 21.

До цього договору сторонами було внесено зміни додатковими угодами № 1 - № 19, які є невід'ємними частинами договору. Останньою додатковою угодою від 12 квітня 2009 року № 19 внесено зміни до зазначеного депозитного договору, згідно з якими вкладник розміщує, а банк приймає грошові кошти у сумі 2 090 400 доларів США на депозитний рахунок № 792; при передачі майнових прав на отримання грошових коштів за цим договором у заставу банку з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором вкладник наділяє банк правом на списання грошових коштів з депозитного рахунка вкладника № 792 у рахунок погашення заборгованості перед банком за своїми зобов'язаннями, що випливають з кредитного договору в порядку, передбаченому договором застави.

6 травня 2005 року між ДП «Артемсіль» (позичальник) і Харківським акціонерним комерційним Земельним банком (банк), правонаступником якого є ПАТ «Земельний банк», укладено договір про надання кредитної лінії № 43-05/К, за умовами якого банк надає позичальнику поновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування у сумі 2 500 000 грн на поповнення обігових коштів, з можливістю отримання окремих траншів. Згідно з п. 4.2.2 цього договору позичальник має право достроково розірвати договір, повністю погасивши при цьому отриманий кредит та нараховані відсотки за фактичне користування ним.

До цього договору сторонами було внесено зміни додатковими угодами № 1 - № 26, які є невід'ємними частинами договору. Останньою додатковою угодою від 14 квітня 2010 року № 26 внесено зміни до зазначеного кредитного договору, згідно з якими банк надає позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування у розмірі 8 353 391,31 грн на поповнення обігових коштів із можливістю отримання окремих траншів.

24 грудня 2007 року між ДП «Артемсіль» (заставодавець) і Харківським акціонерним комерційним Земельним банком (заставодержатель), правонаступником якого є ПАТ «Земельний банк», укладено договір застави майнових прав № 43-05/З-4, за умовами якого заставодержатель має право у разі невиконання позичальником зобов'язань за договором про надання кредитної лінії від 6 травня 2005 року № 43-05/К отримати переважне перед іншими кредиторами відшкодування за рахунок майнових прав, заставлених на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 4.1 цього договору предметом застави є належне заставодавцю право вимоги на депозитний вклад, що виникло на підставі депозитного договору від 28 лютого 2005 року № 01-05/Д з усіма додатковими угодами до нього, у тому числі з тими, що можуть бути укладені в майбутньому, у сумі 2 млн. доларів США. Сторони оцінюють предмет застави у сумі 2 млн. доларів США.

Пунктом 6.1.2 цього договору встановлено обов'язок заставодавця не здійснювати уступки заставленого права.

До цього договору сторонами було внесено зміни додатковими угодами № 1 - № 5, які є невід'ємними частинами договору. Останньою додатковою угодою від 14 квітня 2010 року № 5 внесено зміни до зазначеного договору застави майнових прав, згідно з якими предметом застави є майнові права на належне заставодавцю право вимоги на депозитний вклад, яке виникло на підставі депозитного договору від 28 лютого 2005 року № 01-05/Д з усіма додатковими угодами до нього, у тому числі з тими, що можуть бути укладені в майбутньому, у сумі 1 590 400 доларів США. Сторони оцінюють предмет застави у сумі 1 590 400 доларів США.

Постановою Правління Національного банку України від 30 липня 2010 року № 375 «Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора ПАТ «Земельний банк» прийнято рішення про відкликання з 2 серпня 2010 року банківської ліцензії та відкриття ліквідаційної процедури ПАТ «Земельний банк».

2 вересня 2010 року ДП «Артемсіль» звернулося до ПАТ «Земельний банк» із заявою з вимогами до боржника від 31 серпня 2010 року № 08/28 на загальну суму 17 142 730,29 грн, з яких: 12 552 550,08 грн - вимога щодо повернення вкладу за депозитним договором від 28 лютого 2005 року № 01-05/Д; 255 865,55 грн - вимога щодо повернення відсотків за депозитним договором від 28 лютого 2005 року № 01-05/Д; 2 556 233,00 грн - вимога за договором банківського вкладу від 12 квітня 2010 року № 3743 на здійснення розрахунково-касового обслуговування в національній валюті за поточним рахунком № 92; 1 778 081,66 грн - вимога за договором від 12 квітня 2010 року № 467 на здійснення розрахунково-касового обслуговування в іноземній валюті за поточним рахунком № 92.

6 вересня 2010 року заявлена кредиторська вимога ДП «Артемсіль» на загальну суму 17 142 730,29 грн була акцептована ПАТ «Земельний банк» і включена до сьомої черги реєстру вимог кредиторів цього банку.

Листом від 7 жовтня 2010 року № 27/11-01-83 ДП «Артемсіль» повідомило ліквідатора ПАТ «Земельний банк», що заборгованість ДП «Артемсіль» перед ПАТ «Земельний банк» за договором про надання кредитної лінії від 6 травня 2005 року № 43-05/К і заборгованість ПАТ «Земельний банк» перед ДП «Артемсіль» за депозитним договором від 28 лютого 2005 року № 01-05/Д є зустрічними однорідними грошовими зобов'язаннями, строк виконання яких настав, у зв'язку з чим ДП «Артемсіль» у порядку ч. 2 ст. 601 ЦК України заявлено про припинення зазначених зобов'язань на суму 2 670 509,39 грн (сума заборгованості підприємства перед банком за договором про надання кредитної лінії на час звернення з листом) шляхом заліку зустрічних однорідних вимог та про розірвання договору № 43-05/К.

Листом від 25 жовтня 2010 року № 02-15/3482 ліквідатор ПАТ «Земельний банк» повідомив ДП «Артемсіль» про відхилення пропозиції щодо розірвання договору про надання кредитної лінії від 6 травня 2005 року № 43-05/К шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, посилаючись на те, що строк повернення траншу в сумі 2 491 691,31 грн, визначений цим договором 6 травня 2015 року, не настав, а кредиторські вимоги ДП «Артемсіль» за депозитним договором № 01-05/Д визнані ліквідатором банку.

30 червня 2011 року між ДП «Артемсіль» (первісний кредитор) і ПАТ «СК «Лемма-Віте» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 06/21, за умовами якого первісний кредитор відступив на користь нового кредитора частину вимог до ПАТ «Земельний банк» у сумі 545 000 грн за депозитним договором від 28 лютого 2005 року № 01-05/Д (зобов'язання).

Згідно з п. 2 цього договору позивач зобов'язався оплатити відповідачеві право вимоги, що відступається за договором, у сумі 545 000 грн у строк до 10 липня 2011 року.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6, 8 цього договору первісний кредитор гарантує новому кредитору, що право вимоги, яке відступається за зобов'язанням, є дійсним, не відступлено третім особам і не обтяжене іншими зобов'язаннями. Новий кредитор підтверджує, що ознайомлений із фактом наявності договору застави від 24 грудня 2007 року № 43-05/З-4 та фактом припинення обтяження за ним у зв'язку з припиненням зобов'язання первісного кредитора за договором про надання кредитної лінії від 6 травня 2005 року № 43-05/К шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою первісного кредитора. Сторони домовилися, що усі ризики, пов'язані із невизнанням дійсності права вимоги боржником (ПАТ «Земельний банк») у зв'язку із невизнанням факту заліку зустрічних однорідних вимог, несе новий кредитор. Первісний кредитор зобов'язується повідомляти нового кредитора про будь-які претензії та судові спори з боржником у зв'язку з невизнанням законності заліку зустрічних однорідних вимог. Новий кредитор повідомлений про заперечення, які існують у боржника на момент підписання цього договору та які можуть бути висунуті проти вимог нового кредитора, а також про зміст листування і переговорів між первісним кредитором та боржником. Первісний кредитор у момент підписання договору передає новому кредиторові письмове повідомлення на адресу боржника про відступлення права вимоги новому кредиторові. Новий кредитор самостійно організовує відправку (передачу) цього повідомлення боржнику. Первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги за зобов'язанням та недостатність документів для реалізації права вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку.

Рішенням господарського суду Донецької області від 17 вересня 2013 року у справі № 5006/28/5пл/2012 позовні вимоги ПАТ «Земельний банк» до ДП «Артемсіль» задоволено, визнано недійсним односторонній правочин, вчинений ДП «Артемсіль» заявою від 7 жовтня 2010 року № 27/11-01-83 щодо припинення своїх зобов'язань боржника за договором про надання кредитної лінії від 6 травня 2005 року № 43-05/К шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 21 січня 2014 року прийнято відмову ДП «Артемсіль» від апеляційної скарги на рішення господарського суду Донецької області від 17 вересня 2013 року у справі № 5006/28/5пд/2012, апеляційне провадження у справі припинено.

У матеріалах справи міститься заява ПАТ «Земельний банк» про реєстрацію змін обтяження рухомого майна від 25 листопада 2013 року, а саме - про реєстрацію припинення обтяження за договором застави майнових прав від 24 грудня 2007 року № 43-05/3-4 та витяг із Державного реєстру обтяжень рухомого майна ДП «Артемсіль» від 29 січня 2014 року, згідно з яким інформація про обтяження рухомого майна підприємства відсутня. Зазначені документи ДП «Артемсіль» додано до апеляційної скарги.

Таким чином, суд установив, що посилання ПАТ «СК «Лемма-Віте» на укладення ним оспорюваного договору під впливом помилки є безпідставними, оскільки йому було відомо про можливе невизнання боржником заліку зустрічних однорідних вимог.

Крім того, ПАТ «СК «Лемма-Віте» як новий кредитор прийняло на себе усі ризики, пов'язані із невизнанням дійсності права вимоги боржником у зв'язку із невизнанням факту заліку зустрічних однорідних вимог (п.п. 4,5,6,8 Договору).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів, що не позбавляє сторін права додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Судами встановлено, що за депозитним договором ПАТ «Земельний банк» прийняло від ДП «Артемісль» на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 2 090 400 доларів США, ДП «Артемсіль» передало ПАТ «Земельний банк» у заставу майнові права на належне йому право вимоги на зазначений депозитний вклад у сумі 1 590 400 доларів США, одностороннім правочином про зарахування зустрічних однорідних вимог ДП «Артемсіль» заявило про припинення зобов'язань на суму 2 670 509,39 грн сума заборгованості підприємства перед банком за договором про надання кредитної лінії), у той час як за договором відступлення права вимоги ДП «Артемсіль» відступило на користь ПАТ «СК «Лемма-Віте» право вимоги до ПАТ «Земельний банк» за цим депозитним договором на суму 545 000 грн.

Отже, наявність судового рішення щодо ПАТ «Земельний банк» і ДП «Артемсіль» про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог у певному обсязі, не припиняє зобов'язальних правовідносин ПАТ «Земельний банк» та ДП «Артемсіль» за депозитним договором у цілому, тому заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

Крім того, заставодержатель - ПАТ «Земельний банк» - вимог про недійсність спірного договору не заявив, а тому висновок суду щодо порушення умов договору застави при відчуженні ПД «Артемсіль» права вимоги за депозитним договором є помилковим, оскільки суперечить принципу диспозитивності.

Таким чином, суд касаційної інстанції неправильно застосував положення ст.ст. 203, 215 ЦК України щодо наявності передбачених законом підстав для визнання правочину недійсним, що призвело до неправильного вирішення спору.

За таких обставин заява ДП «Артемсіль» підлягає частковому задоволенню, а постанова Вищого господарського суду України від 24 грудня 2014 року - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Керуючись п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII та ст.ст. 11116 , 11123- 11125 ГПК України у редакції, що діяла до набрання чинності цим Законом, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву державного підприємства «Артемсіль» задовольнити частково.

Постанову Вищого господарського суду України від 24 грудня 2014 року у справі № 922/2668/14 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій п. 2 ч. 1 ст. 11116 ГПК України.

Головуючий П.І. Колесник
Судді:В.П. Барбара
І.С. Берднік
В.С. Гуль
Т.Є. Жайворонок
І.Б. Шицький