РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015Справа №911/917/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Турботрейд», м.Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», м.Київ, в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс», с.Боярка, код 00156127

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

про стягнення 60 682 295,02 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача:Рацун О.В. - по дов.

від відповідача: Печерний С.Л. - по дов.

від третьої особи: не з'явися

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Турботрейд», м.Київ звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», м.Київ в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс», с.Боярка про стягнення основного боргу в сумі 39 590 040 грн., інфляційних втрат в розмірі 8 432 701,74 грн. та 3% річних в сумі 1 431 749,39 грн.

Ухвалою від 10.03.2015р. господарського суду Київської області позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Турботрейд» передано за територіальною підсудністю до господарського суду міста Києва.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що вказаний процесуальний документ неоскаржений та нескасований у встановленому господарським процесуальним законодавством порядку, враховуючи, що спори про підсудність не допускаються, господарським судом міста Києва розглядається спір по розглядуваній справі по суті

.

17.04.2015р. до господарського суду надійшла заява б/н від 10.04.2015р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Турботрейд» про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з відповідача основний борг в розмірі 39 590 040 грн., інфляційні втрати в сумі 19 283 044,43 грн. та 3% річних в сумі 1 809 210,59 грн.

Відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи, що заява б/н від 10.04.2015р. позивача відповідає приписам ст.22 Господарського процесуального кодексу України, остання прийнята господарським судом до уваги під час розгляду справи та судом розглядаються остаточні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Турботрейд», викладені в ній.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №т15-139/ від 16.11.2012р. про закупівлю товару за державні кошти в частині здійснення оплати поставленого товару в повному обсязі та у строки, передбачені договором, що стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Відповідач у відзиві №33/40 від 08.04.2015р. проти задоволення позовних вимог надав заперечення з огляду на те, що порушення зобов'язань за вказаним вище правочином сталось не з вини Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», а через незатвердження Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відповідного фінансування.

Ухвалою від 03.05.2015р. залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Третя особа у судове засідання 02.06.2015р. не з'явилась, представника не направила, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористалась, правової позиції по суті спору не висловила.

Наразі, про належне повідомлення Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо часу та місця розгляду справи свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення №243.

З огляду на неявку третьої особи у судове засідання 02.06.2015р. господарський суд зазначає наступне. Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Аналогічні вимоги ст.27 Господарського процесуального кодексу України покаладено також і на третіх осіб.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

У ст.69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому, як зазначено вище, господарський суд має право відкласти розгляд справи лише у межах строків, передбачених ст.69 Господарського процесуального кодексу України.

Суд наголошує, що строк вирішення спору фактично сплив, а отже у суду відсутня можливість відкладення розгляду спору на іншу дату.

Розгляд справи №911/917/15 здійснюється з 16.03.2015р., а отже подальше відкладення може призвести до порушення приписів господарського процесуального законодавства України та вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків судового розгляду спору.

Одночасно, за висновками суду з 20.05.2015р. у третьої особи було більш ніж достатньо часу для висловлення своєї правової позиції по суті спору.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, незважаючи на те, що третя особа в процесі розгляду справи так і не скористалась всіма правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з огляду на приписи ст.69 вказаного нормативно-правового акту, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа підлягає розгляду за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі представлені заявником документи, господарський суд встановив:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Турботрейд» (постачальник) та Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (правонаступником якої відповідно до п.1.1 статуту є Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз») в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» (покупець) було укладено договір №т-15-139/ про закупівлю товару за державні кошти, згідно з п.1.1 якого постачальник зобов'язується з моменту підписання договору до 31.12.2014р. поставити у власність покупцю товари (устаткування для керування технологічними процесами автоматизоване, код згідно ДК 016-97 - 33.30.1 системи вентиляції та кондиціювання повітря в укриттях ГПА ГТК-10І (лот№3), а покупець - прийняти і оплатити такі товари.

Ціна договору становить 48 738 629,52 грн., в тому числі, податок на додану вартість в розмірі 8 123 104,92 грн. Ціна за одиницю товару наводиться у специфікації (п.п.3.1, 3.3 договору №т15-139/ від 16.11.2012р.).

За умовами п.10.1 (в редакції додаткової угоди №1 від 29.09.2013р.) вказаного правочину договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2014р., а в частині гарантійних зобов'язань та розрахунків - до повного виконання.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №т15-139/ від 16.11.2012р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За умовами п.1.2 договору №т15-139/ від 16.11.2012р. найменування, номенклатура (асортимент) товару, технічні вимоги і якісні характеристики товару, кількість та ціна за одиницю товару обумовлюються у підписаній сторонами специфікації.

Термін поставки товару визначено до 01.10.2013р., але не пізніше 30 календарних днів після надання покупцем рознарядки на передачу кожної окремої партії товару, в якій зазначається найменування, кількість товару та адреса місця доставки (п.п.1.1, 5.1 договору №т15-139/ від 16.11.2012р.).

Відповідно до п.5.2 спірного правочину місцем поставки товару на базисних умовах поставки DDP є м.Боярка, вул.Маяковського, 49, центральний склад ВРТП «Укргазенергосервіс» згідно правил тлумачення Інкотермс в редакції 2000р.

Датою поставки продукції, а також моментом переходу права власності і ризиків на товар - є момент передачі постачальником товару уповноваженій особі покупця за видатковою накладною (п.41 договору №т15-139/ від 16.11.2012р.).

Як свідчать матеріали справи, у додатку №1 (специфікація) до договору №т15-139/ від 16.11.2012р. контрагентами було погоджено перелік, асортимент та загальну вартість товарів, що поставляються на умовах означеного правочину.

На поставку товару відповідачем було надано у відповідності до п.5.1 договору №т15-139/ від 16.11.2012р. рознарядки №480/15-1 від 19.03.2013р. та №1999/14-3 від 04.12.2013р.

Як свідчать представлені заявником до матеріалів справи документи, на виконання умов спірного правочину згідно з рознарядками №480/15-1 від 19.03.2013р. та №1999/14-3 від 04.12.2013р. позивачем було поставлено, а представниками відповідача на підставі довіреностей №34 від 21.03.2013р. і №125 від 05.12.2013р. прийнято товар на загальну суму 39 590 040 грн., що підтверджується видатковими накладними №5 від 21.03.2013р. та №4 від 02.12.2013р., оригінали яких оглянуто в судових засіданнях.

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки продукції відповідачу докази, господарський суд виходить з наступного:

У відповідності до ст.664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов'язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Наразі, факт доставки товару за наведеними вище видатковими накладними відповідачу підтверджується представленими до матеріалів справи товарно-транспортними накладними №006187 від 21.03.2013р. та №006194 від 05.12.2013р.

Відповідачем протягом розгляду справи обґрунтованих заперечень з приводу отримання на підставі видаткових накладних №5 від 21.03.2013р. та №4 від 02.12.2013р. товару на загальну суму 39 590 040 грн. не висловлено.

До того ж, з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, ухвалою від 08.04.2015р. судом було зобов'язано Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків надати податкову звітність, складену Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» на виконання зобов'язань за договором №т15-139/ від 16.11.2012р. про закупівлю, належним чином завірені копії Реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, які подані до декларацій з податку на додану вартість за звітний період з 16.11.2012р. по 16.04.2015р. з податковими накладними, складеними на виконання зобов'язань за договором №т15-139/ від 16.11.2012р. про закупівлю, а також податкові накладні, складені на виконання зобов'язань за договором №т15-139/ від 16.11.2012р. про закупівлю.

На виконання вимог суду з супровідним листом №1805/9/28-10-10-1-10 від 27.04.2015р. Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків було представлено до матеріалів справи реєстр податкових накладних Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» за грудень та березень 2013р. та податкові накладні №4 від 05.12.2013р. та №5 від 21.03.2013р., що свідчать про відображення відповідачем у податковому обліку господарської операції з отримання від позивача товару на зазначену вище суму.

Одночасно, факт відображення наведених господарських операцій у податковій звітності заявника підтверджується представленими на виконання вимог суду Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві реєстрами податкових декларацій.

За таких обставин, приймаючи до уваги всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними доказами факт передачі продукції відповідачу, а отже виконання позивачем своїх зобов'язань з поставки продукції на загальну суму 39 590 040 грн. в межах договору №т15-139/ від 16.11.2012р. здійснено належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Як вказувалось вище, ціна договору становить 48 738 629,52 грн., в тому числі, податок на додану вартість в розмірі 8 123 104,92 грн. Ціна за одиницю товару наводиться у специфікації (п.п.3.1, 3.3 договору №т15-139/ від 16.11.2012р.).

За умовами п.4.1 спірного правочину розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем фактично проставленої партії товарів, після пред'явлення постачальником рахунка на оплату товару протягом 45 календарних днів після поставки кожної партії продукції.

Судом вже зазначалось, що датою поставки продукції, а також моментом переходу права власності і ризиків на товар - є момент передачі постачальником товару уповноваженій особі покупця за видатковою накладною (п.41 договору №т15-139/ від 16.11.2012р.).

За таких обставин, враховуючи наведені вище умови спірного правочину, господарський суд дійшов висновку, що строк оплати товару, який було поставлено за видатковими накладними №5 від 21.03.2013р. та №4 від 02.12.2013р. на загальну суму 39 590 040 грн. на підставі договору №т15-139/ від 16.11.2012р., настав.

Однак, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не спростовані, Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» свої зобов'язання виконано не було, в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість в сумі 39 590 040 грн.

Ухвалою від 19.03.2015р. відповідача було зобов'язано надати докази повного або частковго виконання своїх зобов'язань за договором №т15-139/ від 16.11.2012р.

Проте, Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» відповідних доказів до матеріалів справи представлено не було.

При цьому, суд зазначає, що відповідно п.2.3 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч.1 ст.38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Одночасно, господарський суд зауважує, що твердження відповідача про незатвердження Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відповідного фінансування та ненадходження бюджетних коштів, що фактично і спричинило неможливість виконання грошових зобов'язань за договором №т15-139/ від 16.11.2012р., не нівелюють обов'язку відповідача оплатити поставлений позивачем товар.

Згідно зі ст.96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

До того ж, суд зазначає, що умовами укладеного між сторонами правочину обов'язок відповідача внести плату за одержаний на підставі договору №т15-139/ від 16.11.2012р. товар не ставиться у залежність від отримання відповідного фінансування від третьої особи.

За таких обставин, враховуючи приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку, що наведені вище твердження відповідача є необґрунтованими та безпідставними.

Отже, виходячи з наведеного вище, приймаючи до уваги приписи чинного законодавства України, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Турботрейд» до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» про стягнення основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у заявленому до стягнення розмірі.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд також дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача про стягнення інфляційних втрат в сумі 19 283 044,43 грн. та 3% річних в розмірі 1 809 210,59 грн. При цьому, господарський суд виходить з наступного:

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наразі, за порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором №т15-139/ від 16.11.2012р. в частині внесення плати за товар, отриманий за видатковою накладною №5 від 21.03.2013р. за період з 07.05.2013р. по 10.04.2015р. та за видатковою накладною №4 від 05.12.2013р. за період з 21.01.2014р. по 10.04.2015р. було нараховано 3% річних на загальну суму 1 809 210,59 грн. та інфляційні втрати в розмірі 19 283 044,43 грн.

Після здійснення перевірки представленого заявником розрахунку, господарським судом встановлено, що наведений Товариством з обмеженою відповідальністю «Турботрейд» розрахунок є арифметично вірним, а позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у визначеному позивачем розмірі.

Клопотання без номеру та дати, яке надійшло до господарського суду м.Києва 08.04.2015р., Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» про залучення до участі у розгляді справи Генеральної прокуратури України в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залишено судом без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

За змістом п.1.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського кодексу України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Наразі, заявником не наведено належного обґрунтування впливу рішення по даній справі на права та обов'язки Генеральної прокуратури України. При цьому, за висновками суду, внаслідок прийняття судового рішення по розглядуваній справі на вказаний орган не буде покладено нових обов'язків та не виникне нових прав.

Отже, враховуючи наведене вище, клопотання без номеру та дати, яке надійшло до господарського суду м.Києва 08.04.2015р., Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» було визнано судом необґрунтованим та залишено без задоволення.

Одночасно ж, господарський суд вважає за необхідне зауважити, що у відповідності до приписів ст.29 Господарського процесуального кодексу України прокурор може на будь-якій стадії процесу вступити до участі у розгляді справи.

Ухвалою від 08.04.2015р. господарським судом було повідомлено Генеральну прокуратуру України про час та місце розгляду справи №911/917/15. Факт отримання вказаною особою ухвали суду підтверджується поштовим повідомлення №589.

Проте, станом на момент вирішення спору по суті Генеральною прокуратурою України заяви про вступ у розгляд справи подано не було.

Клопотання №6137/6 від 13.05.2015р. Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» про призначення по справі судової експертизи господарським судом залишене без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно із положеннями ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

За змістом п.5 Постанови №4 від 23.03.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Як зазначено в листі №01-8/2651 від 27.11.2006р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання призначення судових експертиз» судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Аналогічні за змістом положення містить ч.2 п.2 Постанови №4 від 23.03.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи».

Проте, наразі в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору. При цьому, судом самостійно встановлено всі обставини, які є необхідними для правильного вирішення спору, з урахуванням наданих до матеріалів справи доказів та представлених у судових засіданнях додаткових пояснень.

При цьому, задоволення клопотання відповідача та призначення по розглядуваній справі експертизи фактично може призвести до затягування строків вирішення спору, а отже, і може спричинити порушення інтересів заявника.

Крім того, в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Одночасно, судом прийнято до уваги, що позивач у судовому засіданні 02.06.2015р. проти призначення експертизи надав заперечення.

Таким чином, враховуючи наведене вище, за висновками суду, відсутні достатні підстави для призначення судової експертизи по справі №911/917/15, а дослідження всіх обставин даного спору не потребує таких спеціальних знань, які відсутні у суду, отже, клопотання №6137/6 від 13.05.2015р. Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» є необґрунтованим та таким, що може бути направлене на затягування строків вирішення справи. З наведених підстав останнє залишене судом без задоволення.

Судовий збір згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Турботрейд», м.Київ до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», м.Київ в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс», с.Боярка про стягнення основного боргу в розмірі 39 590 040 грн., інфляційних втрат в сумі 19 283 044,43 грн. та 3% річних в сумі 1 809 210,59 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м.Київ, Печерський район, Кловський Узвіз, буд.9/1, ) в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» (08151, Київська область, м.Боярка, вул.Маяковського, буд.49, код 00156127) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Турботрейд» (03040, м.Київ, Голосіївський район, вул.Стельмаха, буд.6А, ) основний борг в розмірі 39 590 040 грн., інфляційні втрати в сумі 19 283 044,43 грн., 3% річних в сумі 1 809 210,59 грн. та судовий збір в розмірі 73 080 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 02.06.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 04.06.2015р.

Суддя М.О. Любченко