ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2015 р.Справа № 922/1730/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відособленого підрозділу Північна електроенергетична система Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго", м. Харків 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: - Державна фінансова інспекція України, м. Київ
до Фірми "Фенікс" Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Харків
про стягнення 5319,12 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Буряк О.М. довіреність №122 від 20.02.15 р., Грачова Є.О. довіреність №124 від 20.02.15 р.;

відповідача - не з'явився;

третьої особи - Медведєвої І.А. довіреність №25/1/7-Д від 13.01.2015 р.;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відособленого підрозділу Північна електроенергетична система Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Фірми "Фенікс" Товариства з обмеженою відповідальністю, в якій позивач просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 5319,12 грн., посилаючись на проведення відкритих торгів з порушенням вимог п.3 ст. 29 Закону України "Про здійснення державних закупівель", за результатами яких між позивачем та відповідачем було укладено договір від 03.10.2011 р. №332-33КП-11, що призвело до завищення витрат позивача. Порушення проведення відкритих торгів було встановлено перевіркою проведеною Державною фінансовою інспекцією України. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1827,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20 квітня 2015 року клопотання позивача задоволено, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державну фінансову інспекцію України. Розгляд справи відкладено на "13" травня 2015 р. о 11:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13 травня 2015 р. клопотання позивача про продовження строку розгляду справи задоволено та продовжено строк розгляду справи до 09 червня 2015 року. Розгляд справи відкладено на "08" червня 2015 р. о 09:45.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги.

Присутній представник третьої особи у судовому засіданні надав письмові пояснення щодо своєї позиції по справі, які долучені судом до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. До господарського суду Харківської області 26 травня 2015 року повернулись ухвали: від 20 квітня 2015 року; від 13 травня 2015 року про відкладення розгляду справи, які були направлені на адресу відповідача: м. Харків, вул. Валдайська, 26, кв. 52, з відміткою пошти: зі спливом терміну зберігання. 02 червня 2015 року також надійшла ухвала суду від 25 травня 2015 року, яка була направлені на адресу відповідача з аналогічною відміткою пошти

Присутній представник третьої особи підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити, про що надав до суду письмові пояснення.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач був повідомлений належним чином, про дату та час розгляду справи, справа розглядається на підставі ст.75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи господарським судом встановлено наступне.

Між державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі директора відособленої структурної одиниці Північної енергетичної системи Позігуна М.П. (далі по тексту - відповідач), що діє на підставі довіреності, посвідченої 25.02.2011 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком А.В., зареєстрованою в реєстрі за № 559 та Фірмою "ФЕНІКС" товариством з обмеженою відповідальністю (далі по тексту - відповідач) в особі директора Зоріна В.П., що діє на підставі статуту за результатами проведених відкритих торгів (лот № 3), акцептованих 05.09.2011 р. було укладено договір від 03.10.2011 р. № 332-ЗЗКП- 11 (далі по тексту - договір) поставки товару - вентилі, крани, клапани та подібні вироби, згідно Специфікації (додаток № 1 до договору), далі по тексту - товар.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ціна договору згідно п. 3.1. становить 37 434, 72 грн. (з ПДВ). Вартість одиниці товару зазначена в Специфікації.

Відповідно до п.п. 4.1.1. договору, позивач здійснив попередню оплату відповідачу, а відповідач в свою чергу поставив товар оплачений позивачем. Остаточний розрахунок Позивач здійснив 23.12.2011 року, отже сторони виконали зобов'язання за договорами в повному обсязі.

Під час проведення Державною фінансовою інспекцією України (далі по тексту - третя особа) ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі -ДП "ПЕК "Укренерго") та його відокремлених підрозділів за період з 01.07.2011 року по 30.06.2013 року, якою було встановлено ряд порушень, в тому числі, під час ревізії фінансово - господарської діяльності відокремленого підрозділу "Північна електроенергетична система" державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго", перевірки дотримання законодавства при здійсненні державних закупівель встановлено наступне.

В порушення вимог ч. 1 ст. 29 Закону України "Про здійснення державних закупівель", комітетом з конкурсних торгів Північної ЕС не відхилено пропозиції учасників ТОВ "Ікон-Трейд", ПП "НАЛС" та Фірма "Фенікс" ТОВ, як такі, що не відповідають вимогам, визначеним в документації конкурсних торгів та вимогам законодавства. Внаслідок проведення торгів з порушенням вимог п.3 ч.1 ст. 29 Закону України "Про здійснення державних закупівель" визначення переможця із допущенням дискримінації учасника ПП "Налс" (пропозиція складала в загальній сумі 116346,17 грн.), та укладання договорів на загальну суму 135961,56 грн., з ТОВ "Ікон - Трейд" та Фірма "Фенікс" ТОВ, Північною ЕС в 2011 році зайво витрачено грошових коштів на суму 19615,39 грн. Вказані обставини відображено уповноваженими особами Державної фінансової інспекції України в Акті ревізії від 18.10.2013 №05-21/259.

Предметом спору у даній справі є обов'язок відповідача відшкодувати позивачу шкоду завдану унаслідок укладання із відповідачем договору від 03.10.2011 р. № 332-ЗЗКП- 11 поставки товару - вентилі, крани, клапани та подібні вироби, який укладено із відповідачем на підставі конкурсних торгів, які як встановлено Державною фінансовою інспекцією України проведено із порушенням ч. 1 ст. 29 Закону України "Про здійснення державних закупівель".

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 3 ЦК України (ч. 2 та 3), закріплює, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. А ціна (тариф) є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін. Суб'єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни, державні фіксовані ціни та регульовані ціни - граничні рівні цін або граничні відхилення від державних фіксованих цін (ст. 189 Господарського кодексу України (надалі - ГК України)).

Так, в силу ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому, у відповідності з ч. 2 цієї статті, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст. 224 ГК України, є правопорушення, що включає в себе певні елементи: (а) збитки, (б) протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки; (в) причинний зв'язок між ними; (г) вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання цивільно-правової відповідальності.

Між тим, позивачем не доведено, наявності у діях відповідача всіх необхідних елементів складу правопорушення. Зокрема, чи є поведінка відповідача протиправною, з урахуванням того, що ціна робіт погоджена сторонами у договорі, товар позивачем прийнято та ін.

Крім того, суд зазначає, що акт складений Державною фінансовою інспекцією України, без врахування наявних у матеріалах справи первинних документів, не є підставою для стягнення з відповідача відповідної грошової суми.

Так, згідно ст. 15 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єкту, що ревізується. Довідка контрольно-ревізійного управління чи акт перевірки може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - пред'явлення відповідного позову до суду), однак не позбавляє відповідну особу процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Акт Державної фінансової інспекції України в Акті ревізії від 18.10.2013 №05-21/259 встановлює проведення конкурсних торгів із порушенням ч. 1 ст. 29 Закону України "Про здійснення державних закупівель", але не наявність вини у діях відповідача при укладанні договору №332-33КП-11 від 03.10.2011 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 189, 190, 191 ГК України суд вважає, що наявність порушень при проведенні конкурсу не є підставою для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 5319,12 грн., оскільки відповідно до положень ч. 3 ст. 632 ЦК України, зміна ціни договору після його виконання заборонена, а відповідно не можуть бути та застосовані і до спірних правовідносин.

Суд вважає за необхідне зазначити проте, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 588 та 599 ЦК України). У даному випадку зобов'язання за договором були виконані, що не заперечується позивачем.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Враховуючи вищенаведене та за наявності результатів конкурсних торгів та договору, які у судовому порядку не було визнано недійсними, суд вважає передчасним вирішення питання в судовому порядку про стягнення з відповідача 5319,12 грн., а отже позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відповідно до цього суд вважає в задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 264, 267, 526, 628, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 189, 190, 191 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 10.06.2015 р.

Суддя Ю.В. Светлічний