ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа № 922/5727/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Істоміна О.А. , суддя Потапенко В.І.,

при секретарі Логвін О.О.,

за участю представників сторін:

позивача - Сірого А.М. (дов.№0768/06 від 30.04.2015р.),

відповідача - Кранц Г.А. (дов.№3/2014 від 06.11.2014р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Тандем ТОРГ ТПК" (вх.№1458Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2015р. по справі №922/5727/14

за позовом Державного підприємства "Вугілля України", м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем торг ТПК", м.Алчевськ

про стягнення заборгованості в розмірі 3531886,59 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство "Вугілля України", м. Київ (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем Торг ТПК", м. Алчевськ про стягнення заборгованості в розмірі 3531886,59 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на неналежне виконання покладених на відповідача обов'язків за Договором поставки вугілля №278/5 від 30.04.2014 року, в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар, з урахуванням чого та враховуючи приписи ст.ст. 203 ГК України, ч. 3 ст. 692, ст. 526, ст. 546, ст 549, ст.625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 1857239,54 грн., пені за Договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 605465,69 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення за Договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 611194,83 грн., 3% річних за Договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 72656,01 грн., суму компенсації провізної плати у розмірі 338534,40 грн., пені по компенсації провізної плати в розмірі 21564,84 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення по компенсації провізної плати в розмірі 22670,92 грн., 3% річних від простроченої суми по компенсації провізної плати в розмірі 2560,36 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 70637,74 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.02.2015 року (суддя Буракової А.М.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем Торг ТПК", м. Алчевськ (94217, Луганська область, м.Алчевськ, вул. Горького, 99/а, ) на користь Державного підприємства "Вугілля України", м.Київ (01601, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 4, Код ) суму основного боргу у розмірі 1857239,54 грн., пені за договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 605465,69 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення за договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 611194,83 грн., 3% річних за договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 72656,01 грн., суму компенсації провізної плати у розмірі 338534,40 грн., пені по компенсації провізної плати в розмірі 21564,84 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення по компенсації провізної плати в розмірі 22670,92 грн., 3% річних від простроченої суми по компенсації провізної плати в розмірі 2560,36 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 70637,74 грн.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2015р. по справі №922/5727/14 і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Як стверджує відповідач, ним отримано вугілля в кількості 57199 тонн загальною вартістю 68550169,54 грн. Також зазначає, що відповідач не отримував від позивача документів, передбачених п.3.1.6 договору щодо вугілля відвантаженого у вагонах №67700989, 60426434, 60349941, 65382061, 65702722, 66735317, 60658465, 6583358, 6761966, 66841271, 60346319, 67870519, 6055468, 67867549, 66707381, 66722109, 66711672, 67609636, 65239956, 67609156, 60671864, 60372513.

14.04.2015р. від позивача до суду надійшов відзив (вх.№5980) на апеляційну скаргу, в якому він просить суд залишити рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2015р. по справі №922/5727/14 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.04.2015р. розгляд справи було відкладено на 29.04.2015р. о 15:00 год.

24.04.2015р. від ДП "Вугілля України" до суду надійшли додаткові пояснення (вх.№6755) по справі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.04.2015р. розгляд справи було відкладено на 13.05.2015р. о 16:00 год. в складі колегії суддів: головуючий суддя Горбачова Л.П., судді: Потапенко В.І., Тарасова І.В.

Розпорядженням голови суду від 12.05.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Потапенка В.І. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., судді: Істоміна О.А., Тарасова І.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.05.2015р. розгляд справи було відкладено на "03" червня 2015р. о 09:30 год.

Розпорядженням голови суду від 02.06.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Тарасової І.В. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., судді: Істоміна О.А., Потапенко В.І.

У судовому засіданні 03.06.2015р. представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі. Просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2015р. по справі №922/5727/14 і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає її незаконною та необґрунтованою з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу. Просив суд залишити рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2015р. по справі №922/5727/14 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів встановила наступне.

30.04.2014 року між Державним підприємством "Вугілля України" (постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тандем Торг ТПК" (покупцем) було укладено Договір поставки вугілля № 278/5.

Відповідно до п.1.1. - 1.3. Договору, постачальник поставляє покупцю вугільну продукцію в асортименті, по реквізитах та за якісними характеристиками, приведеними в цьому Договорі. Покупець приймає вугілля, оплачує його вартість на умовах, встановлених цим Договором. Загальна кількість та вартість вугілля, що підлягає поставці за цим Договором встановлюються у Специфікаціях до цього Договору.

Згідно з пунктом 2.3. договору датою виконання зобов'язання по поставці вугілля є дата календарного штемпеля залізничної станції відправлення на перевізному документі.

Пунктом 2.4. Договору передбачено, що право власності на вугілля від Постачальника до Покупця переходить після підписання між Сторонами акту приймання - передачі вугілля.

Пунктом 3.1.1. Договору, постачальник зобов'язався постачати Покупцеві на умовах цього Договору вугілля в строк у в асортименті, по реквізитах та за якісними характеристиками погодженими Сторонами.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст.712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач належним чином виконував умови договору, а саме поставив відповідачу товар на загальну суму 70 407 239,54 грн., що підтверджується Актами приймання передачі вугілля (а.с.70 - а.с.221, том 1, а.с.1 - а.с.184,том 2, а.с.1-а.с.59, том 3).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач отримав товар -вугілля кам'яне, що підтверджується підписом уповноваженого представника відповідача та печаткою підприємства відповідача на вказаних Актах приймання - передачі вугілля.

В ході судового розгляду справи представник апелянта (відповідача) зазначила, що підпис директора ТОВ «Тандем Торг ТПК» Бережко Р.Ю. в договорі поставки вугілля №278/5 від 30.04.2014р. відрізняється від підписів, що містяться в Актах приймання-передачі вугілля.

В судовому порядку Договір поставки вугілля №278/5 від 30.04.2014р. не визнаний недійсним. Договір прийнятий до виконання сторонами, оплата за поставлене позивачем вугілля частково проведена відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 6.2. Договору, Покупець оплачує Постачальнику вартість вугілля в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника в наступному порядку: 90% вартості погодженого в додатку до Договору обсягу поставки - на умовах попередньої оплати рівними частинами кожного банківського дня протягом періоду поставки; 10% вартості - протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання відповідних актів приймання - передачі вугілля.

Пунктом 3.3.1. Договору передбачено, що покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату вугілля на умовах Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав товар на загальну суму 70407239,54 грн., однак здійснив оплату поставленого вугілля на суму 68550000,00 грн., про що свідчать банківські довідки (а.с. 30-а.с.38, том 1).

18.09.2014 р. позивачем на адресу відповідача було направлено лист - повідомлення про фактичну заборгованість в розмірі 11697,7 тис. грн., з вимогою щодо її сплати (а.с. 29, том 1).

30.09.2014 року позивачем було направлено відповідачу претензію № 2306/10 від 30.09.2014 р., з вимогою щодо сплати заборгованості перед позивачем в розмірі 11697686,44грн.

Однак зазначена заборгованість відповідачем сплачена не була.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 629 ЦК України встановлює обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За таких підстав господарський суд Харківської області дійшов правомірного висновку про обґрунтованість та задоволення вимог позивача в частині стягнення заборгованості в сумі 1857239,54 грн. (сума основного боргу).

Відповідно до п. 6.4. договору оплата провізної плати за транспортування Вугілля залізничним транспортом від залізничної станції відправлення безпосередньо на адресу Вантажоотримувача здійснюється Покупцем, якщо інше не буде обумовлено у специфікаціях або додатках до цього договору.

Згідно з п. 3 Додатка №7 від 10.07.2014 року (специфікація) до договору поставки вугілля № 278/5 від 30.04.2014 року, на поставку вугілля у липні 2014р., до Договору поставки вугілля № 278/5 від 30.04.2014р., оплату вартості залізничного тарифу за транспортування Товару до станції призначення забезпечує Постачальник. Сторони узгоджують, що крім оплати вартості вугілля, по даному Додатку Покупець компенсує Постачальнику його витрати або витрати Вантажовідправників на перевезення вугілля від Вантажовідправників до Вантажоодержувачів по оплаті провізної плати (а.с. 27, том 1).

Судом першої інстанції встановлено, що за період з 16.07.2014р. по 26.07.2014р. позивач здійснив оплату за транспортування вугілля від Вантажовідправників до Вантажоодержувачів на загальну суму 338534, 40 грн. через експедитора ДП "УТЛЦ".

Розпорядженням КМУ від 21 березня 2011р. №265-р про "Питання управління Міністерством інфраструктури об'єктами державної власності", затверджено переліки підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства інфраструктури. В додатку 1 до розпорядження КМУ від 21 березня 2011 р. № 265-р одним із підприємств є ДП "Український транспортно-логістичний центр" (надалі - ДП "УТЛЦ").

04.09.2012 р. між Державним підприємством "Вугілля України" (позивачем) та ДП "УТЛЦ" було укладено договір №1558/710-2012 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних на піввагонах та проведення розрахунків за наданні послуги, пов'язані з цими перевезеннями (а.с.57-а.с.65, том1).

Відповідно до умов Договору №1558/710-2012 від 04.09.2012 р., ДП "УТЛЦ" зобов'язується за плату і за рахунок ДП "Вугілля України" виконати або організувати виконання визначених цим Договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішньодержавних перевезень вугільної продукції.

Згідно з п. 2.2.3. Договору, ДП "Вугілля України" здійснює попередню оплату за послуги з організації перевезення вантажів, шляхом перерахування коштів у сумах, що відповідають обсягу замовлених послуг.

Відповідно до п. 2.4.5. вказаного Договору, ДП "УТЛЦ" виступає платником залізничного тарифу, послуг пов'язаних з відправленням або видачею вантажу та інших послуг, пов'язаних з організацією перевезень вантажів замовлених ДП "Вугілля України".

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до умов Договору №1558/710-2012 від 04.09.12 р., ДП "УТЛЦ", у період з 16.07.2014 р. по 26.07.2014 р., списало з ДП "Вугілля України" суму у розмірі 338 534, 40 грн. з ПДВ, за перевезення вугілля по залізничним накладним № 51140259, № 51189306, № 51205219, № 51191534, № 51235224, № 51278448, № 51320380, № 51338267, № 51373363, № 51383321, № 51383347, № 51418648, № 51467694, № 51495950, № 51553477, № 51587657, № 51587665, за якими вугілля постачалося відповідачу.

Оплата перевезення вугілля за вищевказаними залізничними накладними за рахунок коштів позивача підтверджується "Переліками перевізних документів по перевезенням замовника ДП "Вугілля України" за договором № 1558/710- 2012 від 04.09.2012 р. у період з 16.07.2014 р. по 26.07.2014 р.

Таким чином, сума перевізної плати, що підлягає компенсації позивачу становить 338534,40 грн., що також підтверджено актом відшкодування транспортних послуг № ВУ-РУ-0000185 від 31.07.2014 р. (а.с.39, том 1).

Враховуючи вказані обставини, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення суми перевізної плати в розмірі 338534, 40 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача пені за договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 605465,69 грн., інфляційних нарахувань за весь час прострочення за договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 611194,83 грн., 3% річних за договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 72656,01 грн., суми компенсації провізної плати у розмірі 338534,40 грн., пені по компенсації провізної плати в розмірі 21564,84 грн., інфляційних нарахувань за весь час прострочення по компенсації провізної плати в розмірі 22670,92 грн., 3% річних від простроченої суми по компенсації провізної плати в розмірі 2560,36 грн., то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст.217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п.7.2. Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим Договором. У випадках, які не врегульовані умовами цього Договору, сторони керуються діючим законодавством України.

Згідно з п.7.6. Договору за порушення грошового зобов'язання за цим Договором Постачальник має право стягнути з Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми, з якої допущено прострочення за кожний день прострочення.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, перевіривши нарахування пені за договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 605465,69 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення за договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 611194,83 грн., 3% річних за договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 72656,01 грн., суму компенсації провізної плати у розмірі 338534,40 грн., пені по компенсації провізної плати в розмірі 21564,84 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення по компенсації провізної плати в розмірі 22670,92 грн., 3% річних від простроченої суми по компенсації провізної плати в розмірі 2560,36 грн., суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення зазначених вимог, оскільки розрахунки нараховані вірно та не суперечить вимогам чинного законодавства.

Доводи скаржника стосовно відсутності підстав для нарахування штрафних санкцій за вказаним договором з урахуванням вимог, встановлених ст. 2 Закону України від 02.09.2014 №1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі Закон), колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.

На виконання Закону №1669-VII, Кабінетом Міністрів України 30.10.2014 року Розпорядженням №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (надалі - Перелік). Відповідно до цього Переліку до таких населених пунктів віднесено й м.Алчевськ, Луганської області, де зареєстрований відповідач.

Однак, 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України видав Розпорядження №1079-р, яким зупинив дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р.

26.01.2015 р. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі №826/18327/14 визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.14р. №1079-р "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р".

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.15р. по цій же справі апеляційну скаргу КМУ залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного Суду України від 28.04.2015р. №К/800/19383/15 прийнято до провадження касаційну скаргу КМ України. Одночасно, виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.15р. та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015р. до розгляду касаційної скарги у Вищому адміністративному суді України зупинено.

Таким чином, як на час винесення господарським судом Харківської області рішення (03.02.2015р.), так і на цей час, відсутня можливість застосування Закону №1669 від 02.09.2014 року щодо заборони нарахування пені та штрафів, оскільки відсутня юридична сила Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Матеріали справи також не містять Сертифікату Торгово-промислової палати України про дію обставин непереборної сили на території Луганської та Донецької областей.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при повному та всебічному з'ясуванні обставин справи та у відповідності до норм чинного законодавства було прийнято рішення, і у апеляційного господарського суду відсутні підстави для його скасування.

Враховуючи вищезазначене, рішення господарського суду Харківської області Харківської області від 03.02.2015р. по справі №922/5727/14 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2015р. по справі №922/5727/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 08.06.2015 року.

Головуючий суддя Горбачова Л.П.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Потапенко В.І.