КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Справа№ 910/2680/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: Галков І.О.- представник;

Від відповідача: Мариношенко К.А.- представник;

Від третьої особи: Галков І.О.- представник;

розглянувши апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2015

у справі № 910/2680/15-г (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД"

до Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг"

про стягнення 52 152,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 3% річних в сумі 8 382,56 грн. та інфляційних втрат в розмірі 43 770,27 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД" зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору фінансового лізингу №834/05/2007 від 15.05.2007 (далі - Договір) Фірмою "Т.М.М." - Товариством з обмеженою відповідальністю, Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості Відповідача. За наслідками розгляду позовних вимог, господарським судом 10.12.2013 було винесено рішення по справі №910/9552/13, яким стягнуто з Відповідача 172 568,28 грн. основного боргу, 9 002,63 грн. пені, 2 132,78 грн. 3% річних, 170,76 грн. інфляційних втрат. При цьому, розрахунок, що був застосований судом при винесенні рішення, був здійснений по 13.05.2013. Проте, враховуючи, що Відповідачем рішення Господарського суду у справі №910/9552/13 від 10.12.2013 було виконано лише 26.12.2014, Позивач просив стягнути 3% річних та інфляційні втрати за період з 14.05.2013 до 25.12.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Фірми "Т.М.М."- Товариства з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Торг Лтд" 3% річних у розмірі 8 382 (вісім тисяч триста вісімдесят дві) грн. 56 коп. та інфляційні втрати у сумі 43 770 (сорок три тисячі сімсот сімдесят) грн.27 коп., а також судовий збір у розмірі 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду по цій справі та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 02.06.2015.

В судовому засіданні 02.06.2015 сторони надали свої пояснення по справі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

15.05.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (Лізингодавець) та Фірмою "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю (Лізингоодержувач) було укладено Договір, відповідно до п. 1.1 якого Лізингодавець зобов'язався придбати в свою власність техніку в відповідності з встановленою Лізингоодержувачем специфікацією Продавця.

Згідно того ж пункту Договору предметом лізингу є Телескопічний навантажувач 541-70 (одна одиниця), № шасі буде встановлено в Акті приймання-передачі майна, рік випуску 2007 рік.

Відповідно до п.2.3 вказаного вище правочину вартість майна, що передається Лізингодавцем Лізингоодержувачу складає суму еквівалентну 81 691 "у.о", в тому числі ПДВ в розмірі 20% - 13 615,17 "у.о", виражена в гривнях України.

Додатком №1 від 15.05.2007 до Договору сторони погодили графік внесення платежів.

30.07.2009 між сторонами було укладено додаткову угоду №834/05/2007/R до Договору, яким сторони, зокрема, додаток №1 - графік внесення платежів виклали в іншій редакції.

В зв'язку з тим, що Відповідач в обумовлений договором фінансового лізингу №834/05/2007 від 15.05.2007 та додатком №1 строк належним чином не виконав свої зобов'язання щодо сплати лізингових платежів (період оплати лізингових платежі з 60 по 69), тобто за період з 28.06.2012 по 13.05.2013 в сумі 172 568,28 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Відповідача про стягнення заборгованості за лізинговими платежами, неустойки, 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2013р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2014р. по справі №910/9552/13 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" задоволено повністю та стягнуто з Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованість за лізинговими платежами в сумі 172 568,28 грн., пеню в розмірі 9 002,63 грн., 3% річних в сумі 2 132,78 грн., а також 170,76 грн. інфляційних втрат.

Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції у справі №910/9552/13 встановлено наявність у Відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" лізингових платежів за період з 28.06.2012р. по 13.05.2013р. у розмірі 172 568,28 грн. на підставі договору фінансового лізингу № 834/05/2007 від 15.05.2007р.

Спір у розглядуваній справі виник у зв'язку із несвоєчасним виконанням Відповідачем грошового зобов'язання по сплаті лізингових платежів.

Як слідує з матеріалів справи, Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних витрат у розмірі 43 770,27 грн. та 3% річних у розмірі 8 382,56 грн. за прострочення сплати лізингових платежів в сумі 172 568,28 грн., нарахованих за період з 14.05.2013 по 25.12.2014.

Наявність грошового зобов'язання Відповідача, що виникло за договором фінансового лізингу № 834/05/2007 від 15.05.2007по сплаті лізингових платежів за період з 28.06.2012 по 13.05.2013 в сумі 172 568,28 грн. підтверджується рішенням Господарського суду м. Києва від 10.12.2013 по справі №910/9552/13.Таким чином встановлені у вказаному рішенні обставини мають преюдиційне значення і не потребують повторного доказування.

30.09.2014 місцевим господарським судом було винесено ухвалу по справі №910/9552/13, якою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Торг Лтд" про заміну стягувача, як сторони виконавчого провадження на її правонаступника було задоволено та вирішено здійснити заміну Позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мега Торг Лтд".

05.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мега Торг Лтд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" укладено договір уступки права вимоги (заміни сторони в зобов'язанні) №225/11-2013, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" передало, а Позивач прийняв на себе право вимоги виконання зобов'язання, яке виникло на підставі договору фінансового лізингу №834/05/2007 від 15.05.2007.

Пунктом 1.2 договору №225/11-2013 від 05.12.2013 передбачено, що по даному правочину Позивач набуває всіх прав та зобов'язань, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" по відношенню до боржника (Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю), а саме, право вимоги від боржника належного виконання зобов'язань по договору лізингу, в тому числі: сплати лізингових платежів, пені, штрафу, викупної вартості, інших платежів, що належать до сплати на підставі умов договору лізингу та законодавства України.

У п.2.2 зазначеного вище правочину передбачено, що кредитор письмово повідомляє боржника про уступку права вимоги.

Як слідує з матеріалів справи, 09.12.2013 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" повідомило боржника про уступку права вимоги за договором фінансового лізингу № 834/05/2007 від 15.05.2007 новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю "Мега Торг Лтд".

Відповідно до наявних в матеріалах справи повідомлень про вручення поштових відправлень за №392, №899 вказане повідомлення Відповідачем було отримано 13.01.2014 та 14.01.2014 (за різними адресами).

Матеріалами справи підтверджується, що спірне грошове зобов'язання Відповідача у розмірі 172 568,28 грн. (з 28.06.2012р по 13.05.2013р.) було зараховано на рахунок Позивача лише 26.12.2014.

В своїй апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що Фірмою "Т.М.М." - Товариством з обмеженою відповідальністю було виконано рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2013 по справі № 910/9552/13 в повному обсязі.Таким чином зобов'язання преред кредитором Фірмою "Т.М.М." - Товариством з обмеженою відповідальністю по даній справі було виконано саме 18.08.2014, отже розрахунок інфляційних нарахувань та процентів річних від простроченої суми, за твердженнями вказаного учасника судового процесу, слід нараховувати до 17.08.2014.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 3 ст.202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 202-205 Господарського кодексу України, ст.ст.599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, зокрема за ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Матеріали справи свідчать про те,що лише 26.12.2014 на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД" були зараховані кошти у рахунок сплати боргу згідно наказу №910/9552/13.

У п.1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Таким чином вищенаведені доволи скаржника , викладені в апеляційній скарзі, не беруться колегією суддів до уваги.

Матеріали справи свідчать про те, що заборгованість у розмірі 172 568,28 грн., яку було стягнуто за рішенням суду у справі № 910/9552/13 є грошовим зобов'язанням за договором та на яку в силу ст.625 Цивільного кодексу України можуть бути нараховані 3% річних та інфляційні втрати, після винесення рішення суду.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат в сумі 43 770,27 грн. та 3% річних в розмірі 8 382,56 грн., розрахованих за період з 14.05.2013 по 25.12.2014.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Колегією суддів встановлено, що наданий позивачем розрахунок 3% річних та розрахунок інфляційних втрат є правомірними та такими, що відповідають передбаченим законодавством порядку та умовам нарахування, у зв'язку з чим вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 43 770,27 грн. та 3% річних у розмірі 8 382,56 грн. підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 у справі № 910/2680/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/2680/15-г повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська