номер провадження справи 27/72/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015 Справа № 908/1768/15-г

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Ельбор" (61070 м. Харків, вул. Саперна, 34/50)

до Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500 Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, 1)

про стягнення 111 392 грн. 57 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: Волк Ю.В., дов. б/н від 21.01.2015р.

від відповідача: Пругло Т.М., дов № 09-18/4200/4 від 31.12.14р.

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Ельбор", м. Харків до Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", Донецька область, м. Маріуполь про стягнення 95 850 грн. 00 коп. заборгованості, 6 901 грн. 20 коп. пені, 8 641 грн. 37 коп. 3% річних.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями від 18.03.2015р., справу № 908/1768/15-г передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та ст. ст. 1, 3 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", якщо місцевий господарський суд знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, то заява подається до господарського суду за територіальною підсудністю судових справ

Відповідно до розпорядження Вищого господарського суду України від 08.09.2014 р. № 28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ", у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя господарськими судами Донецької і Луганської областей, Донецьким апеляційним господарським судом у районі проведення антитерористичної операції, на підставі подання Державної судової адміністрації України від 26.08.2014 р. № 8-4166/14 та від 29.08.2014 р. № 8-4211/14, керуючись статтею 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням анти терористичної операції", статтею 34 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" визначено, що розгляд господарських справи, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється зокрема: господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області - господарським судом Запорізької області.

Ухвалою суду від 19.03.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1768/15-г, присвоєно справі номер провадження 27/72/15 та призначено судове засідання на 20.04.2015р.

У судовому засіданні 20.04.2015р. оголошувалася перерва до 18.05.2015р., на підставі ст. 77 ГПК України, для необхідності надання сторонами додаткових доказів та документів, які необхідні для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 18.05.2015р. продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, відповідно до ст. 69 ГПК України, за письмовою заявою відповідача. Розгляд справи відкладено на 02.06.2015р.

02.06.2015р. продовжено судовий розгляд справи № 908/1768/15-г.

02.06.2015р. до початку розгляду справи представники сторін заявили письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз'яснено представникам позивача та відповідача, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Позивач у судовому засіданні 02.06.2015р. підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві, просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні, яке відбулось 20.04.15р., відповідач заявив клопотання в порядку ст.80 п.5 ГПК України, про припинення провадження у справі, оскільки сторони уклавши договір з третейським застереженням узгодили, що будь-які суперечки за даним договором між ними підлягають розгляду третейським судом.

Позивач з даним клопотанням відповідача не погодився, зазначив в судовому засіданні 02.06.15р., що даний позов необхідно розглядати в господарському суді, і не має потреби передавати справу на вирішення третейського суду.

Відповідач у судовому засідання надав заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення 95 850 грн. 00 коп. заборгованості, 6 901 грн. 20 коп. пені, 8 641 грн. 37 коп. 3% річних, відповідно до ст.ст. 257, 267 ч.4 ЦК України.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представників позивача та відповідача, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Господарським судом встановлено, що 24.03.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Ельбор" (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь", в подальшому ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" (покупець) укладено типовий договір про постачання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів № 06/740-96.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач зобов'язався передати, а відповідач прийняти та оплатити матеріали на умовах, що передбачені цим договором.

Згідно п. 2.1 договору кількість, номенклатура ресурсів вказуються в специфікаціях до цього договору, які є невід'ємною його частиною.

Пунктом 3.2 договору визначено, що строки поставки ресурсів вказуються в специфікаціях.

Відповідно до п. 5.2 договору оплата за поставлені ресурси проводиться протягом строку, що вказаний в специфікації, який обчислюється з моменту поставки ресурсів.

Згідно п. 5.1 договору датою оплати ресурсів є дата списання грошових коштів з поточного рахунку відповідача.

На виконання умов договору, позивачем здійснено поставку ресурсів на адресу відповідача, а саме кулачків прямих до патрону ф250 шаг 9 мм в комплекті кількістю 90 шт. та кулачків прямих до патрону ф250 шаг 10 мм в комплекті кількістю 88 шт., загальною вартістю 189 570 грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-000122 від 26.01.2012р. та кулачків прямих до патрону ф250 шаг 10 мм в комплекті кількістю 2 шт., загальною вартістю 2 130 грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-000144 від 30.01.2012р.

Ресурси були отримані уповноваженою особою відповідача Белименко О.М., на підставі довіреності на отримання ТМЦ № 7050 від 26.01.2012р., виданої ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь".

За домовленістю сторін частина отриманих за видатковою накладною № РН-000122 від 26.01.2012р. ресурсів було повернуто відповідачем позивачу, а саме кулачки прямі до патрону ф250 шаг 9 мм в комплекті кількістю 40 шт. та кулачки прямі до патрону ф250 шаг 10 мм в комплекті кількістю 50 шт., загальною вартістю 95 850 грн. 00 коп., про що було видано накладну № 8 від 13.02.2014р.

Відповідно до специфікації № 2 від 15.08.2011р. оплата за отримані ресурси здійснюється відповідачем протягом 30 календарних днів з моменту їх поставки.

Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні зазначив, що граничний строк оплати за отримані ресурси за видатковою накладною № РН-000122 від 26.01.2012р. настав 26.02.2012р., а за видатковою накладною № РН-000144 від 30.01.2012р. настав 01.03.2012р.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим, за письмовою заявою відповідача у справі, суд застосовує позовну давність.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення - ст. 267 ч. 3 ЦК України.

Згідно із загальним правилом, після закінчення строку позовної давності особа втрачає можливість удатися до судового захисту порушеного права. Між тим, нормою ч.1 ст. 267 ЦК України передбачено, що боржник або інша зобов'язана особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного. Дане положення є додатковою гарантією захисту прав кредитора та законодавчо закріпленим підтвердженням того, що навіть в разі спливу строку позовної давності суб'єктивне право продовжує існувати. При цьому факт необізнаності боржника про закінчення строку позовної давності юридичного значення не має.

Відповідно до норм ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Строки позовної давності встановлені нормами ст.ст. 257, 258 ЦК України.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Господарським судом, було з'ясовано не дотримання позивачем правил обчислення процесуальних строків, які є важливими для господарського процесу взагалі та для забезпечення прав і свобод учасників судового процесу особливо.

Процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Частина 5 ст. 261 ЦК України передбачає, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Якщо строк виконання зобов'язання не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про його виконання. У даному випадку закон виходить із своєрідної презумпції, що позивачеві відомий момент, в якій він повинен дізнатися про можливе порушення свого права.

Спірна сума боргу виникла в зв'язку з невиконанням оплати відповідачем поставленого товару.

Строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості (ст. 257 ЦК України) - три роки. З урахуванням терміну оплати строк позовної давності по стягненню боргу спливає за видатковою накладною № РН-000122 від 26.01.2012р. - 26.02.2015р., а за видатковою накладною № РН-000144 від 30.01.2012р. настав 01.03.2015р.

Позов заявлено до господарського суду Запорізької області 18.03.2015р., про що свідчить штамп вхідної кореспонденції № 1975/09-05/15Д від 18.03.2015р., тобто після спливу строку позовної давності.

Оскільки, заява відповідача відповідає вимогам чинного законодавства України, суд приймає відповідну заяву, в порядку статті 267 ч. 4 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно статті 260 Цивільного кодексу України передбачені правила обчислення строку позовної давності є суворо імперативними за своїм характером і не можуть бути змінені за домовленістю сторін.

Позивач не звертався до господарського суду Запорізької області з письмовим клопотанням про поновлення пропущеного строку позовної давності з поважних причин.

За таких обставин, господарський суд Запорізької області не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 95 850 грн. 00 коп. заборгованості, 6 901 грн. 20 коп. пені, 8 641 грн. 37 коп. 3% річних.

На підставі статті 85 ГПК України - 02.06.2015року судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покладається на позивача при відмові в позові.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, ст. 267 ч.4 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Ельбор" м. Харків до Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", м. Маріуполь, Донецька область відмовити.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 03.06.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.