КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа№ 910/13245/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Ропій Л.М.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Романченко Ю. Б. - представник за довіреністю № 06-05/2015 від 06.05.2015

Краснокутська Т. О. - представник за довіреністю № 22-04/2015 від 22.04.2015

від відповідача: Собко О. В. - представник за довіреністю № 2-15д від 19.12.2014

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2015

у справі № 910/13245/14 (головуючий суддя Васильченко Т. В., судді Марченко О. В., Ломака В. С.)

за позовом Дочірнього підприємства «КМ Техно»

до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Позов, з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 227-229 т.2, 33-35, 47-49 т. 3), заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 13 187 109,18 грн. за надані за договором про надання послуг № УГВ6757/19-12-4 від 12.12.2012, але неоплачені послуги, пені в сумі 1 340 850,16 грн., 3 % річних в сумі 391 701,29 грн. та збитків від інфляції в сумі 3 351 258,29 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2015, повний текст якого підписаний 14.04.2015, у справі № 910/13245/14 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено основний борг в сумі 13 187 109,18 грн., пеню в сумі 1 256 682,65 грн., 3 % річних в сумі 391 701,29 грн. та збитки від інфляції в сумі 3 351 258,29 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що позивачем належним чином доведений факт невиконання відповідачем свого обов'язку по оплаті наданих за спірним договором послуг, а часткове задоволення позовних вимог про стягнення пені - на тому, що позивачем при розрахунку вказаних вимог не враховано приписи ч. 6 ст. 232 ГК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти постанову, якою рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 по справі № 910/13245/14 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову позивача.

На думку відповідача, спірне рішення винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач послався на те, що при укладенні оспорюваного договору сторонами порушено норми Законів України «Про здійснення державних закупівель» та «Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності» та п. 6.6 Статуту відповідача, з огляду на що вказаний договір є недійсним.

Також відповідач зазначив про те, що судом першої інстанції при вирішенні спору по суті не враховано приписів пп. 2 п. 1 постанови КМУ від 03.10.2012 № 899 «Про порядок здійснення витрат суб'єктами господарювання державного сектору економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів в установленому порядку», згідно з якими відповідачу заборонено здійснювати витрати на будь-які капітальні інвестиції, в тому числі і на оплату послуг за спірним договором, до затвердження Кабінетом міністрів України річного фінансового плану відповідача, в той час як Кабінет міністрів України не затверджував фінансовий план відповідача на 2014 та 2015 роки, а відтак, відповідачу заборонено здійснювати оплату послуг за спірним договором.

Крім цього, відповідач зазначив про те, що судом першої інстанції, в порушення норми ст. 79 ГПК України, не задоволено подане відповідачем клопотання про зупинення провадження у цій справі до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/25209/14, предметом розгляду у якій є вимоги про визнання недійсним договору про надання послуг № УГВ6757/19-12-4 від 12.12.2012, стягнення за умовами якого є предметом позову у цій справі, з підстав невідповідності його ч. 5 ст. 2 Закону України «Про здійснення державних закупівель» та ст.ст. 1, 2 Закону України «Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності».

Також, відповідач зазначив про те, що, в порушення ст. 41 ГПК України, суд першої інстанції безпідставного не задовольнив подане відповідачем клопотання про призначення експертизи для з'ясування реальної вартості наданих за спірним договором послуг.

Ухвалою від 29.04.2015 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н. Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

25.05.2015 до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання про призначення товарознавчої експертизи, на розгляд якої відповідач просить поставити питання: яка реальна вартість послуг за договором про надання послуг № УГВ6757/19-12-4 від 12.12.2012.

В судовому засіданні представник відповідача зазначене клопотання підтримав, представник позивача проти його задоволення заперечив.

Порадившись, колегія суддів вирішила повернутись до вирішення клопотання відповідача про призначення судової експертизи після заслуховування сторін по суті спору.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, представники позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Після заслуховування сторін по суті спору колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про призначення товарознавчої експертизи з підстав, які викладені нижче.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

12.12.2012 позивач як виконавець та Дочірня компанія «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», правонаступником якої є відповідач, як замовник уклали договір про надання послуг № УГВ6757/19-12 (а.с. 88-92 т. 3), відповідно до умов якого позивач зобов'язується надати відповідачу послуги по реалізації проекту по побудові комплексної автоматизованої системи управління на базі функціональних прикладних програм SAP, а відповідач зобов'язується приймати та оплачувати ці послуги відповідно до умов цього Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору, в редакції додаткової угоди № 3 від 18.03.2013, сторони визначають перелік, опис, етапність, строки надання та вартість послуг, які надаються за Договором, в додатку № 1, додатку № 2, додатку № 3, додатку № 4, додатку № 5 до договору, які складають його невід'ємну частину.

Відповідно до п. 4.1 Договору послуги надаються пофазно відповідно до етапів, визначених в додатку № 2 до Договору. Передача та приймання наданих послуг по відповідній фазі здійснюється уповноваженими представниками сторін шляхом підписання відповідного акту передачі-приймання наданих послуг.

На виконання умов Договору сторонами при укладення Договору були підписані Додаток № 1, яким сторони визначили перелік та опис послуг, Додаток № 2, яким погодили етапи проекту та строк їх виконання, та Додатки № 3 та № 4, якими визначили вартість кожної фази кожного етапу послуг, надання яких є предметом Договору.

В подальшому сторонами вносились зміни та доповнення до Договору та додатків до нього шляхом підписання відповідних додаткових угод (а.с. 103-121 т. 3).

Відповідно до п. 2.1 Договору, в редакції додаткової угоди № 5 від 13.06.2013, загальна вартість послуг позивача за Договором становить 58 986 155,70 грн., в тому числі ПДВ за діючою ставкою 20% - 9 831 025,95 грн., яка включає в себе вартість етапу № 1 та вартість етапу № 2. Розрахунки за Договором здійснюються у гривнях у безготівковій форма, шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок позивача.

Пунктами 2.1.1 та 2.1.2 Договору, в редакції додаткової угоди № 7 від 04.11.2013, сторонами погоджено, що загальна вартість послуг етапу № 1 за Договором становить 34 506 739,41 грн., а загальна вартість послуг етапу № 2 за Договором - 24 479 416,29 грн.

З матеріалів справи слідує, що на виконання умов Договору позивач надав відповідачу послуги по першому етапу на загальну суму 29 788 928,91 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі наданих послуг № УГВ 6757/19-12-1 від 20.02.2013 на суму 5 078 766 грн., № УГВ 6757/19-12-2 від 12.03.2013 на суму 2 728 977,96 грн., № УГВ 6757/19-12-3 від 12.07.2013 на суму 2 433 412,80 грн., № УГВ6757/19-12-4 від 11.11.2013 на суму 7 689 962,46 грн. та № УГВ6757/19-12-4 від 03.03.2014 на суму 11 857 809,69 грн. (а.с. 122-126 т. 3). Вказані акти підписані уповноваженими особами сторін без заперечень та скріплені печатками.

Матеріали справи не містять доказів наявності з боку відповідача будь-яких претензій до позивача з приводу обсягів та якості виконаних за Договором робіт.

З наявних в матеріалах справи виписок з банківського рахунку позивача та довідки ПАТ «Енергобанк» № 227 від 16.01.2015 (а.с. 202-208 т. 1) слідує, що відповідачем позивачу перераховано грошові кошти в сумі 25 362 448,11 грн., проте частина з них, а саме 8 760 628,38 грн., була перерахована за іншим, ніж спірний договір, а саме за договором поставки (закупівлі товару за власні кошти) № УГВ6686/12-15 від 30.11.2012 (а.с. 4-31 т. 3).

Отже, загальна сума коштів, які відповідачем позивачу перераховані в рахунок оплати виконаних за Договором робіт, становить 16 601 819,73 грн., тобто неоплаченими із спірних залишились роботи на загальну суму 13 187 109,18 грн., яка позивачем і заявлена до стягнення у цій справі.

Позивач, звертаюсь до суду з цим позовом, посилається на те, що відповідачем частково, в сумі 1 329 299,49 грн., не оплачений акт № УГВ6757/19-12-4 від 11.11.2013 на суму 7 689 962,46 грн. та повністю не оплачений акт № УГВ6757/19-12-4 від 03.03.2014 на суму 11 857 809,69 грн.

При цьому, позивач посилається на те, що грошові кошти в сумі 1 329 299,49 грн. (акт № УГВ6757/19-12-4 від 11.11.2013) відповідач мав оплатити в строк не пізніше 03.12.2013, а грошові кошти в сумі 11 857 809,69 грн. (акт № УГВ6757/19-12-4 від 03.03.2014) - не пізніше 25.03.2014.

На підтвердження вказаних обставин позивач послався на підпункт 2.2.1 Договору, згідно з яким оплата мала бути здійснені протягом 15 банківських днів після підписання Акту здачі-приймання послуг по відповідній фазі.

Втім, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на підпункт 2.2.1, оскільки Додатковою угодою № 3 від 18.03.2013 (а.с. 107) сторони дійшли згоди щодо виключення з Договору вказаного підпункту, а відтак, всі посилання позивача на його умови до уваги колегією суддів не приймаються.

Водночас згідно з п. 2.2 Договору, в редакції додаткової угоди № 3 від 18.03.2013, відповідач має оплатити загальну вартість послуг, визначену у п. 2.1 Договору, згідно графіку проведення платежів, що є додатком № 5 до Договору. При цьому, якщо акт приймання-передачі наданих послуг сторонами не підписаний, відповідна дата оплати, зазначена в додатку № 5, продовжується до підписання сторонами такого акту приймання-передачі наданих послуг.

Отже, сторони погодили, що всі платежі за Договором відповідач має здійснювати у встановлені Графіком проведення платежів (Додаток № 5 до Договору) строки.

Графіком проведення платежів (Додаток № 5 до Договору) в редакції додаткової угоди № 7 від 04.11.2013 з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 9 від 20.01.2014 (а.с. 119, 124 т. 3), сторони визначили порядок оплати. Так, по етапу № 1 оплата здійснюється наступним чином:

- 28.12.2012 - 4 183 964,46 грн. - сума сплачена на підставі рахунку №Т2703-1-ПО;

- 15.03.2013 - 4 400 398,37 грн. - сума сплачена на підставі підписаного обома сторонами акту передачі-приймання послуг № УГВ 6757/19-12-1 від 20.02.2013;

- 03.04.2013 - 2 456 080,17 грн. - сума сплачена на підставі підписаного обома сторонами акту передачі-приймання послуг № УГВ 6757/19-12-2 від 12.03.2013;

- 19.07.2013 - 2 190 071,52 грн. - сума сплачена на підставі підписаного обома сторонами акту передачі-приймання послуг № УГВ 6757/19-12-3 від 12.07.2013;

- 18.11.2013 - 6 742 610,43 грн. - сума мала бути сплачена на підставі підписаного обома сторонами акту передачі-приймання послуг;

- 17.03.2014 - 10 397 006,71 грн. - сума мала бути сплачена на підставі підписаного обома сторонами акту передачі-приймання послуг;

- 15.04.2014 - 4 136 607,75 грн. - сума мала бути сплачена на підставі підписаного обома сторонами акту передачі-приймання послуг.

Виходячи зі змісту Графіку проведення платежів (Додаток № 5 до Договору), в редакції додаткової угоди № 7 від 04.11.2013, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 9 від 20.01.2014, заявлена позивачем до стягнення сума (13 187 109.18 грн.) складається з частини платежу, який на підставі підписаного обома сторонами акту передачі-приймання послуг мав бути оплачений в строк до 18.11.2013 (загальна сума платежу 6 742 610,43 грн. (п. 5 Графіку), з якої 31.01.2014 сплачено 3 371 305,22 грн., а відтак, неоплачена частина вказаного платежу становить 3 371 305,21 грн.), та 9 815 803,97 грн., які становлять частину з платежу, який на підставі підписаного обома сторонами акту передачі-приймання послуг мав бути оплачений в строк до 17.03.2014 (загальна сума 10 397 006,71 грн. (п. 6 Графіку).

Втім, як слідує з Графіку підставою для проведення оплати за надані послуги є Акт приймання-передачі послуг, а відтак, до підписання відповідно акту обов'язок оплатити послуги не виникає.

Враховуючи, що неоплачена частина суми, визначеної п. 5 Графіку (3 371 305,21 грн.), фактично складається з частини суми за актом № УГВ6757/19-12-4 від 11.11.2013 (1 329 299,49 грн.), який на дату оплати за п. 5 Графіку (18.11.2013) підписаний, та частини суми за актом № УГВ6757/19-12-4 від 03.03.2014 (2 042 005,72 грн. = 11 857 809,69 - 9 815 803,97), який на дату оплати по п. 5 Графіку (18.11.2013) підписаний не був, а той час як згідно з Графіком підставою для проведення оплати за надані послуги є відповідний Акт приймання-передачі послуг, до підписання якого обов'язок оплатити послуги не виникає, вказані послуги відповідач має сплатити в такі строки:

- щодо суми 1 329 299,49 грн. (частина суми за актом №УГВ6757/19-12-4 від 11.11.2013) - в строк, встановлений п. 5 Графіку, а саме до 18.11.2013 включно;

- щодо суми 2 042 005,72 грн. (частина суми за актом №УГВ6757/19-12-4 від 03.03.2014) - в день підписання відповідного акту, тобто в строк до 03.03.2014 включно.

Решта суми, а саме 9 815 803,97 грн. (частина послуг за актом №УГВ6757/19-12-4 від 03.03.2014), враховуючи підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі послуг до дати оплати послуг, мала бути оплачена відповідачем у встановлений п. 6 Графіку строк, тобто до 17.03.2014.

Враховуючи, що за умовами Договору строк оплати наданих послуг визначений саме вищевказаним Графіком проведення платежів (Додаток № 5 до Договору) в редакції додаткової угоди №7 від 04.11.2013, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою №9 від 20.01.2014, та, виходячи зі змісту Графіку, строк оплати наданих послуг не поставлений в залежність від виконання певного етапу робіт, тобто залежить від дат, визначених певними пунктами Графіку та дат підписання відповідних Актів передачі-приймання послуг.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором надання послуг, до яких відноситься спірний договір, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було встановлено вище, виходячи з зі змісту Графіку проведення платежів (Додаток № 5 до Договору) в редакції додаткової угоди № 7 від 04.11.2013, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 9 від 20.01.2014, заявлена позивачем до стягнення сума мала бути відповідачем оплачена:

- 1 329 299,49 грн. в строк до 18.11.2013 включно;

- 2 042 005,72 грн. в строк до 03.03.2014 включно;

- 9 815 803,97 грн. в строк до 17.03.2014 включно.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов'язання з оплати наданих позивачем за Договором послуг на загальну суму 13 187 109,18 грн., а відтак, доведеним є факт наявності у відповідача заборгованості за вказані послуги у заявленій до стягнення сумі.

Щодо посилань відповідача на те, що при укладенні Договору сторонами порушено норми Законів України «Про здійснення державних закупівель» та «Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності» та п. 6.6 Статуту відповідача, з огляду на що Договір є недійсним, слід зазначити таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, обставини щодо відповідності Договору Законам України «Про здійснення державних закупівель» та «Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності» були предметом дослідження у справі № 910/25209/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Дочірнього підприємства «КМ Техно», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Кабінет Міністрів України та Міністерство енергетики та вугільної промисловості України про визнання договору надання послуг та додаткової угоди до нього недійсними, рішенням від 11.03.2015 у якій відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Матеріли справи, так саме як і відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, не містять доказів оскарження вказаного рішення в апеляційному порядку, а відтак, це рішення, відповідно до приписів ст. 85 ГПК України, набрало законної сили у встановленому порядку, а факти, які в ньому встановлені, зокрема, відповідність Договору Законам України «Про здійснення державних закупівель» та «Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності», не потребують доведення згідно з приписами ч. 3 ст. 35 ГПК України.

Щодо посилань відповідача на незатвердження Кабінетом Міністрів України фінансових планів відповідача на 2014 та 2015 роки, наслідком чого, згідно з пп. 2 п. 1 постанови КМУ від 03.10.2012 № 899 «Про порядок здійснення витрат суб'єктами господарювання державного сектору економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів в установленому порядку», є заборона для відповідача здійснювати витрати на будь-які капітальні інвестиції, в тому числі і на оплату послуг за Договором, що, відповідно, є підставою для відмови у позові, слід зазначити таке.

Як встановлено судом, спірну заборгованість відповідач мав погасити в строк до 18.11.2013 (щодо коштів в сумі 1 329 299,49 грн.), до 03.03.2014 (щодо коштів в сумі 2 042 005,72 грн.) та до 17.03.2014 (щодо коштів в сумі 9 815 803,97 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що оплату наданих за Договором послуг відповідач проводив як у 2013 так і у 2014 роках, що спростовує твердження відповідача про неможливість проведення оплати спірних послуг у 2014 році.

Слід зазначити і про те, що згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи зі змісту Договору, саме на відповідача покладений обов'язок оплатити надані позивачем за умовами Договору послуги, і цей обов'язок не поставлений в залежність від будь-яких обставин, в тому числі і від затвердження Кабінетом Міністрів України фінансових планів відповідача.

Як слідує з матеріалів справи, станом на дату винесення рішення у цій справі Господарським судом міста Києва по суті розглянуто справу № 910/25209/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Дочірнього підприємства «КМ Техно», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Кабінет Міністрів України та Міністерство енергетики та вугільної промисловості України про визнання договору надання послуг та додаткової угоди до нього недійсними (рішення від 11.03.2015), з огляду на що посилання відповідач на порушення судом першої інстанції норм ст. 79 ГПК України, а саме, незадоволення поданого відповідачем клопотання про зупинення провадження у цій справі до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/25209/14 колегією суддів до уваги не приймаються.

Щодо посилань відповідача на порушення судом першої інстанції ст. 41 ГПК України, а саме безпідставного незадоволення поданого відповідачем клопотання про призначення експертизи (а.с. 36-38 т. 3) для з'ясування реальної вартості наданих за Договором послуг, слід зазначити таке.

У вказаному клопотанні відповідач, з посиланням на те, що вартість послуг за Договором є значно завищеною та жодним чином не обґрунтованою, просив суд першої інстанції призначити товарознавчу експертизу.

Статтею 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, а її зміна після виконання договору не допускається.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

При укладенні Договору сторони дійшли згоди щодо обсягів послуг, які відповідач мав надати за Договором, та ціни, яку позивач мав заплатити за вказані послуги.

Як слідує з матеріалів справи, акти передачі-приймання послуг підписані сторонами без зауважень.

Відповідач, вимагаючи проведення експертизи та визначення вартості послуг з урахуванням іншої, ніж визначена в Договорі ціни, фактично просить внести зміни до Договору шляхом зміни ціни Договору, що не може бути предметом розгляду у цій справі.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає необхідності у призначенні товарознавчої експертизи, погоджується з судом першої інстанції щодо необґрунтованості вказаного клопотання та відмови у його задоволенні, а також відмовляє у задоволенні поданого відповідачем під час апеляційного розгляду аналогічного за змістом клопотання.

З огляду на викладені вище обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 13 187 109,18 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 1 340 850,16 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі і сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Дії відповідача є порушенням грошових зобов'язань, тому є підстави для застосування встановленої Договором відповідальності.

Пунктом 5.2 Договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату за надані послуги, відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми заборгованості, за кожний день прострочення платежу.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У Договорі сторони не встановили іншого, ніж зазначений у ч. 6 ст. 232 ГК України, періоду нарахування пені, а відтак, пеня повинна нараховуватись з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Як слідує з розрахунку позивача (а.с. 48 т. 3), він розраховує пеню на суму 1 329 299,49 грн. з період з 03.12.2013 по 03.06.2014, на суму 11 857 809,69 грн. - з 26.03.2014 по 26.09.2014.

Втім, як було встановлено судом, відповідач мав оплатити спірні послуги в такі строки: 1 329 299,49 грн. - в строк до 18.11.2013 включно, 2 042 005,72 грн. - в строк до 03.03.2014 включно, а 9 815 803,97 грн. - в строк до 17.03.2014 включно, з огляду на що, правильним, враховуючи приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, є нарахування пені у такі періоди:

- на суму 1 329 299,49 грн. за період з 19.11.2013 по 18.05.2014 включно;

- на суму 2 042 005,72 грн. за період з 04.03.2014 по 03.09.2014 включно;

- на суму 9 815 803,97 грн. в строк з 18.03.2014 по 18.09.2014 включно.

З огляду на вказані обставини та враховуючи, що господарському суду не надано право вийти за межі позовних вимог, тобто у даному випадку змінити визначену позивачем дату початку нарахування пені, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені задовольняються частково за уточненим розрахунком колегії суддів в сумі 1 243 824,93 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Сума боргу, щодо якої нараховується пеня, грн.Період прострочки Кількість днів прострочкиСтавка НБУ*2, %Сума пені, грн.
1 329 299,4903.12.201314.04.2 968,73
1 329 299,4915.04.201418.05. 526,78
2 042 005,7226.03.201414.04. 545,79
2 042 005,7215.04.201416.07. 855,45
2042005,7217.07.201403.09. 533,07
9 815 803,9726.03.201414.04. 920,80
9 815 803,9715.04.201416.07.20149319 475192,48
9 815 803,9717.07.201418.09.0 281,82
1 243 824,93

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 391 701,29 грн. та збитків від інфляції в сумі 3 351 258,29 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перерахунку розміру вказаних позовних вимог колегією суддів сума їх виявилась більшою за заявлену позивачем, з огляду на що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 391 701,29 грн. та збитків від інфляції в сумі 3 351 258,29 грн. підлягають задоволенню за розрахунком позивача. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 у справі № 910/13245/14 підлягає зміні, позов задовольняється частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основний борг в сумі 13 187 109,18 грн., пеня в сумі 1 243 824,93 грн., 3 % річних в сумі 391 701,29 грн. та збитки від інфляції в сумі 3 351 258,29 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовляється.

З огляду на підстави зміни рішення суду першої інстанції, а також враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а судові витрати за подачу апеляційної скарги - на відповідача.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 у справі № 910/13245/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 у справі № 910/13245/14 змінити.

3. Викласти п. 2 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 у справі № 910/13245/14 в редакції:

« 2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ідентифікаційний код 30019775) на користь Дочірнього підприємства «КМ Техно» (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, ідентифікаційний код 13681467) основний борг в сумі 13 187 109 (тринадцять мільйонів сто вісімдесят сім тисяч сто дев'ять) грн. 18 коп., пеню в сумі 1 243 824 (один мільйон двісті сорок три тисячі вісімсот двадцять чотири) грн. 93 коп., 3 % річних в сумі 391 701 (триста дев'яносто одна тисяча сімсот одна) грн. 29 коп., збитки від інфляції в сумі 3 351 258 (три мільйона триста п'ятдесят одна тисяча двісті п'ятдесят вісім) грн. 29 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 72 691 (сімдесят дві тисячі шістсот дев'яносто одна) грн. 92 коп.».

4. Повернути до господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13245/14.

Повний текст постанови складено: 08.06.2015

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.М. Ропій