ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2015 р. Справа № 908/5552/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Потапенко В.І. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Логвін О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Семеняка М.В., довіреність від 23.12.2014 р. № 23-12/14-5

відповідача - Колеснікова Ю.О., довіреність б/н від 23.01.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №2423 З/3) на рішення господарського суду Запорізької області від 26.03.15 р. у справі № 908/5552/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" "Райффайзен Лізинг Аваль", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест", м. Дружківка Донецької області

про стягнення 630 439,58 грн.

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" про стягнення 630439,58 грн. заборгованості за договором фінансового лізингу № LC5284-05/11 від 03.06.2011 р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26 березня 2015 року у справі № 908/5552/14 (колегія суддів у складі головуючий суддя Гончаренко С.А., суддя Алейнікова Т.Г., суддя Серкіз В.Г.) позов задоволено.

З відповідача на користь позивача стягнуто 630439,58 грн. заборгованості та 13731,43 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач із зазначеним рішенням не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що господарський суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність у відповідача зобов'язання з оплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу від 03.06.2011 р. № LC5284-05/11, оскільки факт розірвання цього договору незалежно від дати свідчить про невиконання позивачем своїх обов'язків щодо

надання у власність відповідачу предмету лізингу, що, в свою чергу, позбавляє його права вимагати його сплати, а тому відсутні правові підстави для стягнення такої складової лізингового платежу як відшкодування вартості предмету лізингу.

Крім цього відповідач посилається на те, що в порушення статті 43 Господарського процесуального кодексу України судом не надано належної правової оцінки стосовно того, що рахунки на сплату заборгованості належним чином не були пред'явлені до оплати відповідачу. Відповідач зазначає, що всі рахунки були направлені за адресою: Донецька обл., м. Єнакієве, вул. Мальванова, 28, у той час як підприємство було розташовано за адресою: Донецька область, м. Єнакієве, пр. Леніна, 132/17, і на цю адресу позивачем направлялись вимоги про сплату заборгованості. На підставі розділу 5 Загальних умов фінансового лізингу, сплата лізингових платежів здійснюється щомісячно, на підставі пред'явлених Лізингодавцем рахунків.

Також відповідач зазначає, що твердження позивача щодо несплати жодного платежу згідно визначеного договором лізингу графіку, не відповідають дійсності, оскільки фактично сума лізингових платежів була частково сплачена згідно з платіжним дорученням №4229 від 23.12.2013 року, а суд не витребував у позивача детальний розрахунок суми заборгованості, чим порушив вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Також відповідач посилається на те, що господарський суд першої інстанції в порушення статті 79 Господарського процесуального кодексу України не зупинив провадження у даній справі до розгляду пов'язаної з нею справи № 910/3407/15-г, предметом позову в якій є визнання недійсним договору фінансового лізингу № LC5284-05/11 від 03.06.2011 р., на підставі якого позивач у даній справі просить стягнути спірну суму заборгованості.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечує, просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Зазначає зокрема на те, що посилання відповідача на відсутність у нього обов'язку сплатити позивачу передбачені Договором платежі з підстав припинення договору фінансового лізингу спростовуються, зокрема тим, що:

Пунктом 7.7 Загальних умов договору (Додаток №4 до договору) передбачено, що у випадку знищення, викрадення або втрати предмету лізингу, незалежно від того був такий випадок визначний страховим чи ні, Лізингоодержувач зобов'язаний протягом 15 календарних днів з моменту настання такої події сплатити Лізингодавцю визначені в п. 10.3.2 Загальних умов платежі, в тому числі заборгованість по поточних лізингових платежах.

Пунктом 7.8 Загальних умов передбачено, що лише у випадку сплати Лізингоодержувачем сум визначених у п. 7.7, Лізингодавець протягом 15 календарних днів передає Лізингоодержувачу свої права Вигодонабувача за договором страхування, а право власності на предмет лізингу при цьому переходить до Лізингоодержувача на підставі договору купівлі-продажу (викупу) предмету лізингу;

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження заволодіння предметом лізингу сторонніми особами;

Відповідач не повідомляв в письмовому вигляді позивача про факти заволодіння предметом лізингу сторонніми особами;

Також п. 5.5 Загальних умов фінансового лізингу передбачено, що Лізингоодержувач (Відповідач, Скаржник) сплачує поточні лізингові платежі незалежно від фактичного користування предметом лізингу.

Вказує також на безпідставність доводів апеляційної скарги, що рахунки на сплату заборгованості належним чином не були пред'явлені до оплати відповідачу, а надсилались не за адресою його місцезнаходження, оскільки в пункті 5.4. Загальних умов фінансового лізингу передбачено, що у разі неотримання рахунку Лізингодавця до 10 числа поточного місяця, Лізингоодержувач зобов'язаний звернутись до Лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно, чого відповідачем зроблено не було.Разом з цим , адреса, на яку позивач направляв рахунки є поштовою адресою відповідача, яка зазначена в Генеральному договорі добровільного срахування наземного транспорту № 13/14/СПТ/Ц1 від 07.07.2014 р.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як правильно встановлено господарським судом першої інстанції, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" (Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" (Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № LC5284-05/11 від 03.06.2011р., за умовами якого Лізингодавець зобов'язався передати на умовах фінансового лізингу без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації (Додаток № 2 до цього Договору), а Лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 1.7 Договору (з урахуванням угоди від 01.10.11р. про внесення змін до договору оренди (фінансового лізингу) від 03.06.2011р. № LC5284-05/11) передбачено, що вартість предмету лізингу на момент підписання цього договору становить 858926,11 грн., у т.ч. ПДВ 20 %.

Згідно з п. 3.2 Договору, розрахований у грошовому еквіваленті іноземної валюти розмір заборгованості Лізингоодержувача зазначається у графіку розрахунку заборгованості (Додаток № 1 до цього договору), який сторони підписують після визначення остаточної вартості предмета лізингу.

Угодою від 01.10.11 р. про внесення змін до договору оренди (фінансового лізингу) від 03.06.11 № LC5284-05/11 сторони дійшли згоди внести зміни до додатку № 1 "Графік розрахунку заборгованості" та виклали його в новій редакції.

Як зазначено у п. 4.1 Договору, Лізингоодержувач за цим Договором сплачує відсотки за фінансування та поточні лізингові платежі.

Пунктом 4.3. Договору сторони передбачили, що Лізингоодержувач протягом строку лізингу щомісяця сплачує Лізингодавцю авансом поточні лізингові платежі, які розраховуються на перший робочий день кожного лізингового періоду за поточний місяць та складаються з суми, що ставиться в погашення вартості предмета лізингу та комісії Лізингодавця (Комісія лізингодавця)

Відповідно до приписів пункту 4.4 Договору, розмір комісії для кожного періоду лізингу розраховується за ставкою, визначеною в п. 4.2. цього договору від заборгованості Лізингоодержувача у грошовому еквіваленті іноземної валюти для відповідного періоду лізингу згідно Графіку. Розрахована таким чином сума комісії перераховується у гривні за курсом продажу з дотриманням умов ч. 2 цього пункту.

Комісія Лізингодавця розрахована у гривнях не може бути менше різниці між поточним лізинговим платежем у гривні та граничною сумою, яка ставиться в погашення заборгованості Лізингоодержувача згідно даних колонки D графіку (Додаток 1 до договору).

Загальні умови фінансового лізингу сторони передбачили в додатку № 4 до договору фінансового лізингу від 03.06.11р. № LC5284-05/11, пунктом 1.2. якого визначили, що приймання та передача предмета лізингу оформляється актом приймання-передачі.

За актом приймання-передачі предмета лізингу від 03.06.2011р. ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" (Лізингодавець) передав, а ТОВ "Карпатибудінвест" (Лізингоодержувач) прийняв у користування предмет лізингу згідно специфікації від 03.06.11 р. (Додаток № 2 до договору), а саме: Бульдозер D 180 LGP, 2008 р.в., № шасі/кузову FNH183LPN8YC46107.

Пунктом 3 акту приймання-передачі від 03.06.11р. сторони визначили, що до Лізингоодержувача переходять усі ризики, пов'язані з користуванням та володінням предметом лізингу.

За приписами п. 5.3. додатку № 4 до договору фінансового лізингу, Лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця з урахуванням п. 5.4. цих Загальних умов на підставі рахунку Лізингодавця, направленого на вказану в договорі електронну адресу Лізингоодержувача або за допомогою факсимільного зв'язку. У разі неотримання рахунку Лізингодавця до 5 числа поточного місяця Лізингоодержувач зобов'язаний звернутись до Лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно.

Як зазначено у пункті п. 7.1. додатку № 4 до договору фінансового лізингу, Лізингоодержувач протягом строку лізингу за свій рахунок забезпечує страхування предмета лізингу в страховій компанії згідно визначеного Лізингодавцем переліку на випадок: знищення (загибелі), розкрадання (викрадення), пошкодження (псування) предмета лізингу та на всі випадки, передбачені Правилами страхування страховика (АВТОКАСКО/повний пакет).

Згідно з п. 7.4. додатку № 4, якщо за п'ять днів до закінчення дії страхового договору або граничного строку сплати страхових платежів (платежу) Лізингоодержувач не здійснить сплату страхових платежів (платежу), та Лізингодавець має право самостійно застрахувати такий предмет лізингу, а Лізингоодержувач зобов'язаний відшкодувати Лізингодавцю такі витрати зі страхування предмета лізингу, крім того ПДВ у розмірах, визначених чинним законодавством України.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за цим договором (п. 8.1 Договору).

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Також як зазначено у п. 1, 7 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу регламентуються Законом України "Про фінансовий лізинг".

Частиною 2 ст. 1 Законом України "Про фінансовий лізинг" визначено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг", Лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;

в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Отже в даному випадку на виконання умов договору фінансового лізингу ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" виставлено відповідачу на оплату рахунки-фактури (акти виконаних робіт) з відшкодування частини вартості предмету лізингу та комісії Лізингодавця на загальну суму 630 439, 58 грн. (а.с. 28-47).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за договором фінансового лізингу № LC5284-05/11 від 03.06.2011р. та виставлені позивачем рахунки на суму 630 439, 58 грн. не оплатив.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо неврахування господарським судом першої інстанції факту часткової сплати заборгованості, оскільки надані відповідачем на підтвердження цього платіжне доручення від 23 грудня 2013 року № 4229 (т. 2 а.с. 29 ) та банківська виписка (а.с. 22-28) не містять відомостей про сплату за договором фінансового лізингу № LC5284-05/11 від 03.06.2011 р. В цих документах зазначено про оплати за іншими договрами.

За умовами п. 5.3. додатку № 4 до договору фінансового лізингу у разі неотримання рахунку Лізингодавця до 5 числа поточного місяця Лізингоодержувач зобов'язаний звернутись до Лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно.

Зважаючи на положення наведеного пункту Договору, відповідач в апеляційній скарзі безпідставно посилається на факт неотримання ним рахунків позивача як на підставу для звільнення від оплати лізингових платежів.

Зважаючи на наведене, господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача заборгованості за договором фінансового лізингу від 03.06.2011р. № LC 5284-05/11 в розмірі 630 439, 58 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо відсутності у нього зобов'язань зі сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу № LC5284-05/11 від 03.06.2011 р., в обґрунтування яких він посилається на факт розірвання цього договору у зв'язку з викраденням предмету лізингу невідомими особами, що на його думку свідчить про невиконання позивачем своїх обов'язків щодо надання у власність відповідача предмету лізингу та позбавлення через це права вимагати сплати такої складової лізингового платежу як відшкодування вартості предмету лізингу.

Відповідно до положень п 7.7. , 10.2. Загальних умов фінансового лізингу , які є додатком № 4 до договору фінансового лізингу від 03.06.2011р. № LC 5284-05/11 цей Договір достроково припиняється у останній день отримання лізингодавцем від лізингоодержувача або страхової компанії письмового повідомлення про викрадення або втрати предмета лізингу.

Натомість у матеріалах справи відсутні докази викрадення предмета лізингу та повідомлення відповідачем, або страховою компанією про таку подію позивача, а тому відповідач не довів факт дострокового припинення договору фінансового лізингу № LC5284-05/11 від 03.06.2011 р.

До того ж, пунктом 7.7 Загальних умов договору (Додаток №4 до договору) передбачено, що у випадку знищення, викрадення або втрати предмету лізингу, незалежно від того, був такий випадок визначний страховим чи ні, Лізингоодержувач зобов'язаний протягом 15 календарних днів з моменту настання такої події сплатити Лізингодавцю визначені в п. 10.3.2 Загальних умов платежі, в тому числі заборгованість по поточних лізингових платежах.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача, що місцевий господарський суд в порушення статті 79 Господарського процесуального кодексу України не зупинив провадження у даній справі до розгляду пов'язаної з нею справи № 910/3407/15-г, предметом позову в якій є визнання недійсним договору фінансового лізингу № LC5284-05/11 від 03.06.2011 р., на підставі якого позивач у даній справі просить стягнути спірну суму заборгованості.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Відповідно до ч. 3 статті 104 Господарського процесуального кодексу України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни чи скасування рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Рішенням господарського суду м. Києва від 30.04.2015 р. у справі № 910/3407/15-г, яке набрало законної сили було відмовлено у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" про визнання недійсним договору фінансового лізингу № LC5284-05/11 від 03.06.2011 р., на якому грунтуються позовні вимоги у даній справі, а тому розгляд господарським судом Запорізької області даної справи до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/3407/15-г не призвів до прийняття неправильного по суті спору рішення по цій справі, у зв'язку з чим підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як законне та обгрунтоване.

Керуючись статями 49, 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 26 березня 2015 року у справі № 908/5552/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 10.06.2015 р.

Головуючий суддя Горбачова Л.П.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Істоміна О.А.