КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Справа№ 911/47/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Корсакової Г.В.

Власова Ю.Л.

представники сторін:

від позивача: Цуркін Д.В. (директор), Турченко Є.І.;

від відповідача: Сидоренко Р.В.;

від третьої особи: Гавлодський Г.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Германівської сільської ради Обухівського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2015 у справі № 911/47/15 (суддя: Ейвазова А.Р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фішальянс"

до Германівської сільської ради Обухівського району Київської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Державне підприємство "Укрриба"

про визнання незаконним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.03.2015 у справі № 911/47/15-г задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фішальянс" до Германівської сільської ради Обухівського району Київської області, третя особа - Державне підприємство "Укрриба", а саме: визнано недійсним рішення Германівської сільської ради Обухівського району Київської області від 23.06.2014 №362-41-VI "Про відміну рішення Германівської сільської ради від 27.02.2012 №144/13-VI "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ "Фішальянс".

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач скасовуючи своє рішення оспорюваним рішенням, порушив надані йому законом повноваження та позбавив позивача права, яке виникло в силу відповідного рішення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2015 у справі № 911/47/15-г - скасувати, а провадження у справі припинити, оскільки спір між сторонами не підвідомчий господарському суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спір щодо визнання недійсним рішення Германівської сільської ради Обухівського району Київської області від 23.06.2014 №362-41-VI "Про відміну рішення Германівської сільської ради від 27.02.2012 №144/13-VI "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ "Фішальянс" - є публічно - правовим, а тому підлягає вирішенню в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Таким чином, апелянт наголошує на наявності правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та припинення провадження у справі згідно з п. 1 ч. 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до автоматичного розподілу, апеляційну скаргу Германівської сільської ради Обухівського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2015 у справі № 911/47/15-г передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Станіку С.Р., для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2015 апеляційну скаргу Германівської сільської ради Обухівського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2015 у справі № 911/47/15-г прийнято до провадження та порушено апеляційне провадження, розгляд справи за апеляційною скаргою призначено на 27.05.2015.

В судовому засіданні 27.05.2015 апелянт доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційної інстанції рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2015 у справі № 911/47/15-г скасувати, а провадження у справі припинити, оскільки спір між сторонами не підвідомчий господарському суду.

Представники позивача в судовому засіданні 27.05.2015 проти доводів апеляційної скарги - заперечували, вказуючи на те, що рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування - відсутні, як відсутні підстави і для припинення провадження у справі, оскільки спір між сторонами підвідомчий господарському суду.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач вказував на те, що відповідач, прийнявши рішення від 23.06.2014 №362-41-VI "Про відміну рішення Германівської сільської ради від 27.02.2012 №144/13-VI "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ "Фішальянс" суперечить ст.ст. 3, 19, 74, 144 Конституції України, та з перевищенням наданих законом повноважень.

Представник третьої особи в судовому засіданні 27.05.2015 надав суду апеляційної інстанції пояснення по суті спору.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції і підтверджується наявними матеріалами справи, 27.02.2012 Германівською сільською радою Обухівського району Київської області прийнято рішення №144/13-VI "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ "Фішальянс", відповідно до якого ТОВ "Фішальянс" надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення прибережної захисної смуги розміром 2,3875 га та земельної ділянки покритої водою в оренду, орієнтованою площею 53,17 га, з метою риборозведення та здійснення інших видів рибогосподарської діяльності в с. Германівка в межах Германівської сільської ради (п. 1), розробку проекту землеустрою щодо відведення прибережної захисної смуги та земельної ділянки покритої водою в оренду необхідно замовити землевпорядній організації, яка має відповідну ліцензію (п. 2), розроблений проект землеустрою щодо відведення прибережної захисної смуги та земельної ділянки покритої водою в оренду - подати для погодження Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації з землеустрою (п. 4), підготовка проекту не дає права на використання земельної ділянки до одержання документа, що посвідчує право на неї та його державної реєстрації (п. 6).

Ч. 1, 2 статті 123 Земельного кодексу України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті "а" частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Згідно статті 20 Закону України «Про землеустрій», землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі: а) розробки документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель; б) встановлення та зміни меж об'єктів землеустрою, у тому числі визначення та встановлення в натурі (на місцевості) державного кордону України; в) надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок; г) встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути); ґ) організації нових і впорядкування існуючих об'єктів землеустрою; д) виявлення порушених земель і земель, що зазнають впливу негативних процесів, та проведення заходів щодо їх відновлення чи консервації, рекультивації порушених земель, землювання малопродуктивних угідь, захисту земель від ерозії, підтоплення, заболочення, вторинного засолення, висушення, ущільнення, забруднення промисловими відходами, радіоактивними і хімічними речовинами та інших видів деградації, консервації деградованих і малопродуктивних земель. Заходи, передбачені затвердженою в установленому порядку документацією із землеустрою, є обов'язковими для виконання органами державної влади та органами місцевого самоврядування, власниками землі, землекористувачами, у тому числі орендарями. Власники землі, землекористувачі, у тому числі орендарі, при здійсненні землеустрою зобов'язані забезпечити доступ розробникам документації із землеустрою до своїх земельних ділянок, що підлягають землеустрою.

Ч. 1 статті 25 Закону України «Про землеустрій» визначеного, що документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації (п.п. е) проекти землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань).

В свою чергу, сторонами по справі не заперечувалось, що позивачем у 2012 році укладено з ТОВ КФ «Ріва» договір на розробку та виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для риборозведення та здійснення інших видів рибогосподарської діяльності, і відповідний проект було виготовлено вказаним товариством. Копія якого наявна в матеріалах справи.

Крім того, позивачем до матеріалів позову було додано і розроблений Паспорт рибогосподарської технологічної водойми - нагульного ставу «Германівка - Семенівка» площею 41,7345 га на р.Красна в межах с. Германівка та за межами с. Семенівка Обухівського району Київської області, в якому зокрема містяться відомості про те, що балансоутримувачем рибогосподарської технологічної водойми є ДП «Укрриба» (третя особа).

23.06.2014 Германівською сільською радою Обухівського району Київської області прийнято рішення №362-41-VI "Про відміну рішення Германівської сільської ради від 27.02.2012 №144/13-VI "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ "Фішальянс", яким рішення Германівської сільської ради від 27.02.2012 №144/13-VI "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ "Фішальянс" відмінено з тих підстав, що рішенням господарського суду Київської області від 29.11.2012 № 9/116-11 договір зберігання з правом користування майна (гідротехнічних споруд), які обліковуються на балансі ДП «Укрриба» № 15/11 від 12.05.2011, укладений між ДП «Укрриба» та ТОВ «Фішальянс» визнано недійсним.

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно статті 5 Земельного кодексу України, земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Згідно статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом (ч. 1). Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2). Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом (ч. 5).

Відповідно до статті 20 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не повинен призводити до втручання органів державної влади чи їх посадових осіб у здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм власних повноважень.

Відповідно до ст. 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частиною 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до Рішення Конституційного рішення суду України від 01.12.2004 року N 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Рішенням Конституційного рішення суду України від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), Конституційний Суд України роз'яснив, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). При цьому, у формі рішень, рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. При цьому, ненормативні акти, як вказано у такому рішенні Конституційного Суду України, передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Також, у п.5 відповідного рішення Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3); органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, за висновком Конституційного Суду України органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Як вказаного у відповідному рішенні, це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Як зазначено у відповідному пункті рішення, ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Також, згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, який у п. 8 Постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вказав: при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органа місцевого самоврядування), відповідно до пункту 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Германівської сільської ради від 27.02.2012 №144/13-VI "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ "Фішальянс" є ненормативним правовим актом індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, а тому є актом одноразового застосування, який вичерпує свою дію фактом свого виконання, у зв'язку з чим у органу місцевого самоврядування були відсутні підстави для скасування наведеного рішення своїм же рішенням від 23.06.2014 №362-41-VI "Про відміну рішення Германівської сільської ради від 27.02.2012 №144/13-VI "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ "Фішальянс", оскільки внаслідок прийняття рішення Германівської сільської ради від 27.02.2012 №144/13-VI між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією позивачем суб'єктивного права на відведення земельної ділянки з водоймою після виконання вимог чинного законодавства.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає і те, що позивачем на виконання рішення Германівської сільської ради від 27.02.2012 №144/13-VI "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ "Фішальянс", позивачем на підставі отриманого дозволу було замовлено і отримано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для риборозведення та здійснення інших видів рибогосподарської діяльності, а також оформлено паспорт рибогосподарської технологічної водойми, тобто позивачем на виконання зазначеного рішення вчинено певні дії з метою реалізації права на відведення земельної ділянки з водоймою після виконання вимог чинного законодавства і узгодження усіх умов з органом місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Германівської сільської ради від 23.06.2014 №362-41-VI "Про відміну рішення Германівської сільської ради від 27.02.2012 №144/13-VI "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ "Фішальянс" прийнято з перевищенням визначених Конституцією України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" повноважень, що має наслідком визнання його недійсним.

Таким чином, вимога позивача про визнання недійсним рішення Германівської сільської ради Обухівського району Київської області від 23.06.2014 №362-41-VI "Про відміну рішення Германівської сільської ради від 27.02.2012 №144/13-VI "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ "Фішальянс" - є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами і обґрунтовано задоволена судом першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що спір щодо визнання недійсним рішення Германівської сільської ради Обухівського району Київської області від 23.06.2014 №362-41-VI "Про відміну рішення Германівської сільської ради від 27.02.2012 №144/13-VI "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ "Фішальянс", є публічно - правовим, а тому підлягає вирішенню в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України - судом апеляційної інстанції відхиляється з огляду на наступне.

Відповідно до Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), в тому числі спори про визнання недійсними відповідних актів органів місцевого самоврядування та органів приватизації, а також спори зі справ, що виникають з корпоративних відносин (п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 №10).

З аналізу ст.ст. 3,17 Кодексу адміністративного судочинства України виходить, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій та зазначає, що оспорюване рішення Золотоніської міської ради не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері реалізації управлінських функцій, перегляд яких віднесено до компетенції адміністративних судів. Прийняття Золотоніською міською радою зазначеного рішення не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Предметом спору в даній справі є визнання недійсним рішення Германівської сільської ради Обухівського району Київської області від 23.06.2014 №362-41-VI "Про відміну рішення Германівської сільської ради від 27.02.2012 №144/13-VI "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ "Фішальянс", який не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади і місцевого самоврядування.

Також, згідно п. 1.2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17 травня 2011 року N 6, з положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпоряджання землею.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам.

Як зазначалость вище, ч. 2 статті 123 Земельногок одексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наданню земельної ділянки в оренду передує етап розробки проекту землеустрою, дозвіл на який надає відповідний орган місцевого самоврядування, наділений у сфері земельних відносин повноваженнями власника землі, шляхом прийняття відповідного рішення. Таким чином, спір у справі № 911/47/15 не є публічно - правовим, оскільки стосується правовідносин сторін у сфері земельних відносин, які регулюються Земельним кодексом України (зокрема і в частині отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою (стаття 123 Земельного кодексу України)), у зв'язку з чим підстави для припинення провадження у справі згідно п. 1. ч. 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України - відсутні.

Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України відсутні підстави для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення, а також відсутні підстави і для припинення провадження у справі.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процессуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Германівської сільської ради Обухівського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2015 у справі № 911/47/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2015 у справі № 911/47/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/47/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Г.В. Корсакова

Ю.Л. Власов