КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. Справа№ 910/252/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Ільєнок Т.В.

Яковлєва М.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Управління справами" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2015 р. у справі № 910/252/15-г (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна

енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі

Відокремленого підрозділу "Управління справами"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс 2012"

про стягнення 155 873,57 грн.,

за участю представників сторін:

-позивача: Павленко С.С. за довіреністю

-відповідача: Калмиков О.В., за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва № 910/252/15-г від 24.03.2015р. відмовлено Державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Управління справами" у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс 2012" про стягнення 155 873,57 грн. Також позивачу відмовлено у задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Не погоджуючись з рішенням позивач, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог, викладених в апеляційній скарзі заперечував, просив залишити їх без задоволення, рішення суду без змін.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) були укладені договори про надання послуг, за умовами яких відповідач зобов'язувався надавати послуги позивачу згідно визначеного переліку, надання та приймання яких сторони обумовили оформляти Актами наданих послуг, які підписуються уповноваженими представниками сторін після фактичного надання послуг за минулий місяць та підтверджують відсутність претензій замовника, а замовник зобов'язався - своєчасно вносити плату на поточний рахунок виконавця за виконані послуги, а саме:

- договір № 30-17-8-13-23309 від 28.02.2013р. на надання послуг із забезпечення персоналом, утримання прибудинкової території і офісних приміщень та сервісного обслуговування заходів в будинках, які розташовані за адресою: м.Київ, вул.Вєтрова, вул.Жилянська, 108, вул.Гайдара, 6, вул.Л.Толстого, 59, вул..Вільде, 5, вул..І.Франка,31, 34/33, 40, ціна договору 463 100,00 грн.;

- договір № 42-17-9-13-2557 від 29.04.2013р. на надання послуг із забезпечення персоналом, утримання прибудинкової території і офісних приміщень та сервісного обслуговування заходів в будинках, які розташовані за адресою: м.Київ, вул.Вєтрова, вул.Жилянська, 108, вул.Гайдара, 6, вул.Л.Толстого, 59, вул.Вільде, 5, вул.І.Франка,31, 34/33, 40, ціна договору 3923700,00 грн., ціна послуг на місць не більше 653 950,00 грн.;

- договір № 30-17-8-13-24160 від 12.06.2013р. на компенсацію витрат на відрядження, ціна договору 75 600,00 грн.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення коштів, мотивуючи вимоги тим, що до актів виконаних робіт за лютий-вересень 2013р. за договорами №30-17-8-13-23309, №42-17-9-13-2557 відповідачем було безпідставно включено компенсацію за невикористану відпустку у сумі 40 600,50 грн., суму прибутку 5% (рентабельність) на вартість використаних ТМЦ, що призвело до безпідставної сплати позивачем суми 105 921,26 грн. та 22 363,24 грн. відповідно; до акту виконаних робіт № 20 від 05.09.2013р. відповідачем безпідставно включено документально непідтверджену суму 7 230,00 грн. витрат на відрядження. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 135 514,50 грн. заборгованості - безпідставно отриманих коштів в порядку ст. 1212 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову господарський суд виходив з того, що перерахування коштів позивачем відбулось на підставі укладених договорів про надання послуг та за актами виконаних робіт. Факт безпідставності отримання коштів на заявлену суму позивачем зафіксовано лише в претензії за вих.№ 25/55/314 від 10.07.2014р.на суму 135 551,26 грн., у відповідь на яку відповідач листом за вих. № 75 від 16.07.2014р. пояснив, що компенсація за невикористану відпустку робітникам в сумі 51 087,97 грн. не враховувалась до суми акту виконаних робіт, витрати на відрядження були компенсовані позивачем відповідно до ст.4 договору № 17-8-13-24160 в сумі, що не перевищує 2 500,00 грн. у місяць. Наявні у матеріалах справи Акти виконаних робіт по вказаних договорах, підписані представниками та скріплені печатками сторін без будь-яких зауважень.

Таким чином, позивачем не доведено належними засобами доказування факт набування відповідачем коштів у сумі 135 551,26 грн. за рахунок позивача без достатніх для цього підстав, тому оскільки, судом відмовлено у задоволенні вимог про стягнення 135 551,26 грн. заборгованості, нараховані позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 17 540,34 грн. інфляційних втрат, 2 818,73 грн. 3 % річних, судом також не задовольняються.

Заперечуючи проти рішення, позивач вказує на те, що договорами передбачений перелік послуг та витрат, яки повинні бути оплачені, разом з тим, відповідачем необґрунтовано було включено інші витрати, а саме компенсація за невикористану відпустку працівникам, відрядження та 5% рентабельності, що призвело до безпідставної сплати коштів. Таким чином, на його думку, вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів є обгрунтовними.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Дослідивши і з'ясувавши всі обставини та матеріали справи, які мають значення для вирішення спору по суті, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов'язків. Зокрема, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що визначаються законами, а також із дій осіб, які за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків є договори, які можуть укладатися як письмово так і усно. Укладенням усної угоди є виконання сторонами певних зобов'язань у момент їх вчинення, зокрема, передача матеріальних цінностей, видача накладних тощо. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як свідчать матеріали справи, позивач за накладними передав товар, а відповідач прийняв та зобов'язався сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, в силу ч. 2 вказаної норми, зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1/ набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2/ відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами у справі, яка переглядається, було укладено договори про оплатне надання послуг із забезпечення персоналом, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату виконаних за договорами надання послуг, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

З матеріалів справи вбачається, що компенсації за невикористану відпустку робітникам не були включені до актів виконаних робіт; відповідно до додатку № 1 до договору № 42-17-9-13-2557 від 15.05.2013 позивач компенсує витрати на відрядження у сумі 2 500грн., тому дана сума в акті виконаних робіт відображена вірно, а 5% рентабельності передбачені у статтях витрат, які є невід'ємними додатками до договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору; ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі; за правилами ч. 1 ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що нібито безпідставне включення даних рас ходів до актів виконаних робіт, позивач виявив на стадії бухгалтерської перевірки.

Слід зазначити, що виявлені аудиторською чи бухгалтерською перевіркою порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть, перевірка стосується господарської діяльності підприємства щодо ефективного досягнення економічних результатів, яка в свою чергу не спростовує доводів відповідача та висновків господарського суду. .

Крім того, позивач не скористався правом відмови від прийняття виконаних робіт шляхом надсилання виконавцеві (відповідачу) пояснювальної записки з викладом причин відмови в триденний термін після надання відповідачем актів виконаних робіт як того передбачає п.2.3 укладених договорів, а навпаки мають посилання про відсутність претензій.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Оскільки місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення безпідставно отриманих коштів то похідні вимоги стосовно стягнення річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Управління справами" залишити без задоволення, рішення господарського суду м.Києва № 910/252/15-г від 24.03.2015р.- без змін..

2. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Т.В. Ільєнок

М.Л. Яковлєв