ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. Справа № 909/1379/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Матущака О.І.

Скрипчук О.С.

при секретарі Довгополові А.О.

розглянув апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) Чернюка Олега Степановича № 04/06-2 від 06.04.2015 року (вх. № ЛАГС 01-05/1817/15 від 22.04.2015р.)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2015 р.

у справі № 909/1379/14 (суддя Цюх Г.З.)

за позовом Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) Муштай Світлани Іванівни, м. Сєверодонецьк Луганської області

до ФОП Чернюка Олега Степановича, м. Калуш Івано-Франківської області

про стягнення 67806, 27 грн. заборгованості

За участю представників:

від позивача: не з'явились (належним чином повідомлені);

від відповідача: Вайтєкаускас В.А. - представник (довіреність в матеріалах справи).

Судом роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст. 20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв'язку з чим хід судового засідання фіксується у протоколі.

Причини відкладення розгляду справи викладена в ухвалі суду від 14.05.2015р.

ФОП Муштай Світлана Іванівна участі уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, причин неявки не повідомила, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася, що підтверджується повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення (а. с. 188) та копією списку згрупованих рекомендованих відправлень від 15.05.2015р. (а. с. 233). Однак, позивач скористався своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2015 року (суддя Цюх Г.З.) у справі № 909/1379/14 позовні вимоги ФОП Муштай Світлани Іванівни до ФОП Чернюка Олега Степановича про стягнення 51 586 грн. основної заборгованості, 6286, 54 грн. пені; 8723, 93 грн. інфляційних втрат, 1209, 8 грн. - 3% річних, задоволено частково. Стягнуто з ФОП Чернюка О.С. на користь ФОП Муштай С.І. 51586 грн. 00 коп. основного боргу та 1389 грн. 95 коп. - судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановляючи рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд взяв до уваги підписання сторонами акту звірення розрахунків станом на 29.08.2014р., актів здачі-приймання робіт, часткову оплату послуг в сумі 3 800 грн. і відсутність в договорі від 27.01.2014р. наслідків неподання позивачем товаро-супровідних документів. Щодо позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних збитків, місцевий суд зазначив, що позивачем не надано належних доказів вручення (направлення) відповідачу рахунків, що виключає можливість встановлення терміну прострочення зобов'язання по оплаті.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ФОП Чернюк О.С. оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт наголошує, зокрема, що умовами договору № 84 від 27.01.2014р. визначено обов'язок відповідача по оплаті наданих послуг лише після передачі йому позивачем оригіналів товаро-супровідних документів (товарно-транспортних накладних) і рахунків за надані послуги. Так як вказані документи позивач відповідачу не передав, обов'язк по оплаті наданих послуг ще не наступив. Також скаржник вказує, що претензія, про яку позивач зазначає у позовній заяві, не надсилалась відповідачу, про що свідчить витяг результату пошуку рекомендованого поштового відправлення за № 710. Крім того, апелянт вважає, що подані від імені позивача докази на підтвердження позовних вимог, засвідчені "з оригіналом згідно" не можуть вважатися належними доказами у справі, оскільки засвідчені представником позивача без належних у нього на те повноважень. Зазначені обставини ФОП Чернюк О.С. вважає достатніми для скасування рішення суду першої інстанції.

У відзиві на апеляцій скаргу позивач зазначає, що оскаржуване рішення відповідає обставинам справи та прийняте з дотриманням норм чинного законодавства, а тому таке слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. У зв'язку із здійсненням перевезення, вважає позивач, у відповідача виник обов'язок оплатити надані послуги.

Представник позивача, на думку ФОП Муштай С.І., згідно нотаріально посвідченої довіреності мав право від її імені завіряти докази в підтвердження позову.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Львівський апеляційний господарський суд, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши фактичні обставини у справі, заслухавши в судовому засіданні думку представника апелянта, зробив висновок, що апеляційна скарга підлягає до задоволення. При цьому, апеляційний суд встановив наступні обставини та керувався такими мотивами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч. 1, 3 ст. 929 ЦК України, ч. 1. ст. 316 ГК України та ч. 1 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" від 01.07.2004р. N 1955-IV (далі - Закон N 1955-IV ) за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

27 січня 2014р. між ФОП Муштай Світланою Іванівною та ФОП Чернюк Олегом Степановичем укладено договір на здійснення транспортного обслуговування вантажів № 84, згідно якого перевізник (позивач) зобов'язується за дорученням замовника (відповідача) прийняти для перевезення експортно-імпортні вантажі замовника і доставити їх в обумовлені пункти.

Відповідно до п. 2.1. укладеного договору організація перевезень вантажів замовника здійснюється відповідно до транспортного замовлення на підставі поданої ним в письмовій формі заявки (додатку до даного договору, що є його невід'ємною частиною) і скріпленої печатками замовника та перевізника, в якій передбачаються конкретні умови та відомості для належного виконання умов даного договору. Сторони визнають юридичну силу транспортного замовлення на перевезення, переданого шляхом факсимільного зв'язку.

Наявні у матеріалах справи заявки №359 від 28.03.14, №362 від 28.03.14, №366 від 26.03.14, №365 від 26.03.14 свідчать про здійснення відповідачем замовлення на перевезення вантажу автомобільним транспортом в межах України. Цього факту сторонни не заперечують і в підтвердження наданих послуг з транспортного обслуговування вантажів позивач та відповідач підписали акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №27/03-1 від 27.03.14 на суму 14 851, 67 грн., №27/03-2 від 27.03.14 на суму 17 220, 00 грн., №28/03-1 від 31.03.14 на суму 6 250, 00 грн., №28/03-2 від 28.03.14 на суму 7 833, 33 грн., загальна вартість наданих послуг складає 55 386 грн..

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в акті звірки станом на 29.08.14 визнав заборгованість в сумі 55386 грн. (акт підписаний і скріплений печатками обох сторін, а.с.77).

Містять матеріали справи платіжні доручення № 600 від 17.11.2014р. на суму 1200 грн., № 574 від 15.10.2014р. на суму 1000 грн., № 572 від 13.10.2014р. на суму 1000 грн., № 571 від 03.10.2014р. на суму 600 грн. (всього 3 800 грн.) про оплату відповідачем транспортних послуг позивачу згідно заявки № 365 від 26.03.2014р.

Враховуючи здійснений платіж, заборгованість відповідача перед позивачем на момент звернення до суду, як визначає позивач, становить 51 586 грн.

Однак, апелянт стверджує, що позивач не надавав йому транспортно-експедиційних послуг, а здійснював перевезення, відтак позивач зобов'язаний йому в докази здійснення перевезення надати товарно-транспортні накладні, оскільки, наявні у справі не є належними доказами через, зокрема, відсутність у них відмітки одержувача вантажу, печаток сторін договору перевезення. У відповідача відповідно до укладеного договору і заявок виникає обов'язок щодо оплати (п. 4.1. договору) впродовж 14 банківських днів з моменту надання замовнику оригіналів (завірених копій) товаро-супровідних документів і рахунку за транспортно-експедиційні послуги.

У відповідності до ч. 2 ст. 12 Закону N 1955-IV клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Обов'язком замовника, відповідно до п. 3.1.6. договору, є здійснення своєчасної оплати робіт перевізника в порядку та згідно умов передбачених договором та транспортним замовленням.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, для того, щоб зобов'язати відповідача оплатити надані послуги перевезення, необхідно встановити чи настав у нього такий обов'язок взагалі, а якщо настав то коли саме, виходячи із правової природи договору.

Наказом Мінтранспорту № 363 від 14.10.1997р. (зареєстровано у Міністерстві юстиції 20.02.1998р. за № 128/2568) затверджено Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила), якими (п. 11) визначено правила оформлення документів на перевезення.

Відповідно до цих правил товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля (п. 11.3. Правил).

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом) (п. 11.4. Правил).

У пунктах 11.5. - 11.6. зазначених Правил визначено, що після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

З наявних у справі належних чином засвідчених, відповідно до ч. 2 ст. 36 ГПК України та на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 15.01.2015р., копій товарно-транспортних накладних № 1314/29 від 26.03.2014р., № 1311/28 від 26.03.2014р. № 03148539 від 28.03.2014р., вбачається, що автомобільним перевізником виступає ПП Чернюк О.С. (відповідач у даній справі), а замовником - ТОВ "КарпатСмоли". Позивач у цій справі виконував експедиторські послуги (автомобілі: ВВ 8735 АХ, причіп ВВ 5277ХТ; ВВ 9483 АМ, причіп ВВ 0718ХХ; ДАФ ВВ 8735 АХ, причіп ВВ 5277 ХТ згідно заявок мав обов'язок подати саме позивач для перевезення вантажу). Через це відповідно до зазначених вище норм права позивач надавав транспортно-експедиційні послуги, тому заперечення відповідача щодо такої правової природи договірних стосунків безпідставні.

По товарно-транспортній накладній № 1 від 28.03.2014р. (а/м ДАФ ВВ 9483 АМ, причіп ВВ 0718ХХ) перевізником виступає позивач, а замовником - ТОВ "EVCI PLASTIK". Правова природа цих стосунків - надання послуг з перевезення.

Сторони не заперечують, що саме ці товарно-транспортні накладні були складені на виконання договору від 27.01.2014р. та заявок (додатків до нього).

Згідно ч. 1 ст. 32 доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 цього ж кодексу містить положення згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що претензія № 08/07-1 від 29.08.2014р. говорить про обізнаність відповідача щодо наявного боргу і можливість досудового врегулювання спору і несплата ним суми боргу свідчить про неналежне виконання умов договору.

Направлення відповідачу претензії № 08/07-1 від 29.08.2014р., не можна вважати обставиною, яка зумовлює обов'язок відповідача сплатити вартість робіт перевезення (він його не заперечує), оскільки, умовою для такої сплати є передача останньому товаро-супровідних документів. Ні у додатках до претензії, ні у самому описі поштового листа вкладення (що є доказом, як вважає позивач, того, що вказана претензія надсилалсь відповідачу) про направлення таких документів мова не йде.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що відповідно з повідомлення УДППЗ "Укрпошта" від 23.07.2014 № 521-1598 у зв'язку із загостренням суспільно-політичної ситуації на території Донецької та Луганської областей, проведенням бойових дій в зоні АТО, підвищення ризику виникнення загрози життю та здоров'ю працівників поштового зв'язку, блокуванням шляхів проїзду до міст Донецьк та Луганськ незаконними озброєними угрупованнями, з 22.07.2014 до окремої вказівки, призупинено приймання для пересилання поштових відправлень на адресу населених пунктів Луганської області, зокрема, у м. Сєверодонецьк (місцезнаходження позивача), відновлено роботу поштового відділення лише 24.09.2014р.

Також судова колегія зазначає, що суд першої інстанції ухвалою від 11.12.2014р. при порушенні провадження у даній справі та призначенні її до розгляду та після повторного автоматичного розподілу справи, ухвалою про призначення справи до розгляду від 28.01.2015р., зобов'язав позивача надати суду товарно-транспортні накладні, рахунки на оплату послуг та докази їх вручення відповідачу (п. 4.1. договору № 84 від 27.01.2014) в належним чином засвідчених копіях для долучення до матеріалів справи.

Доказом направлення відповідачу товарно-транспортних документів та рахунків на оплату послуг, позивач вважає долучену до матеріалів справи копію експрес-накладної № 5939 від 02.04.2014р., яку він долучає до матеріалів справи заявою від 24.02.2015р. (Вхідний № канцелярії суду 2743/15 від 24.02.2015р.).

Дослідивши вказану експрес-накладну 5939 від 02.04.2014р., судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що така не може бути належним в розумінні ст. 34 ГПК України доказом у справі. Вказана накладна не містить інформації про вміст відправлення, зокрема, в графі "повний опис відправлення" зазначено, що позивач відповідачу направив "документи" (чіткий перелік відправленого експрес-накладною, зокрема, рахунків на оплату та товарно-транспортних накладних, відсутні), вартість відправлення складає 1 грн..

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 54 ГПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких грунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обгрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Беручи до уваги наведене, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що позивач ні самостійно при поданні позову, ні на вимогу місцевого господарського суду, не подав доказів, які би свідчили, що товарно-транспортні накладні та рахунки на оплату послуг перевезення по договору № 84 від 27.01.2014р. були вручені відповідачу.

Якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Передумовою застосування п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України є наявність таких обставин: - додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання; - витребувані документи дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті; - позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в порядку статті 38 названого Кодексу, без поважних причин.

Неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України. (Постанова пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р.).

Враховуючи п. 4.1. договору на здійснення транспортного обслуговування вантажів № 84 від 27.01.2014р. (оплата вартості робіт перевізника здійснюється після передачі замовнику за договором товаро-супровідних документів і рахунків на оплату) і неподання доказів його виконання, як цього вимагає ст. 629 ЦК України, позивачем, та беручи до уваги невиконання ним вимог ухвал Господарського суду Івано-Франківської області від 11.12.2014р. та від 28.01.2015р., суд апеляційної інстанції вважає, що позов ФОП Муштай Світлани Іванівни до ФОП Чернюк Олега Степановича про стягнення заборгованості слід залишити без розгляду.

При цьому суд апеляційної інстанції відзначає, що це не перешкоджає позивачу повторно звернутись до суду за захистом своїх інтересів та порушеного права в межах позовної давності.

На підставі наведеного колегія суддів зробила висновок, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду від 24.03.2015р. скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням).

Згідно п. 4.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у вирішенні питань розподілу судових витрат необхідно мати на увазі, що за змістом пункту 4 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" залишення позову без розгляду тягне за собою повернення сплачених сум судового збору (за винятком випадку, коли позов залишено без розгляду в зв'язку з повторною неявкою представника позивача на виклик у засідання господарського суду, якщо таке нез'явлення перешкоджало вирішенню спору).

Таким чином, сплачена позивачем сума судового збору (1827 грн.) за розгляд позовних вимог в суді першої інстанції підлягає поверненню ФОП Муштай С.І.

Крім того, враховуючи положення ст. 49 ГПК України, колегія суддів зробила висновок про те, що витрати за подання апеляційної скарги слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 103, 104, 105 ГПК України, П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу задоволити. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2015р. у даній справі скасувати. Залишити позов ФОП Муштай Світлани Іванівни до ФОП Чернюк Олега Степановича про стягнення 67806, 27 грн. заборгованості без розгляду.

2. Повернути ФОП Муштай Світлани Іванівни (вул. Вілісова, 43-97, м. Сєверодонецьк, Луганська область, 93400, код ) з Державного бюджету України (Отримувач коштів: Управління Державної казначейської служби України у м. Івано-Франківську Івано-Франківської обл.; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37952250; Банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківської обл.; Код банку отримувача (МФО): 836014; Рахунок отримувача:3002; Код класифікації доходів бюджету: 22030001) 1827 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

3. Стягнути з ФОП Муштай Світлани Іванівни (вул. Вілісова, 43-97, м. Сєверодонецьк, Луганська область, 93400, код ) на користь ФОП Чернюк Олега Степановича (вул. Садова,7, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77301; поштова адреса: а/с 1532, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77301, код ) 913, 50 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-І ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 09.06.2015 року

Головуючий суддя Дубник О.П.

Судді Матущак О.І.

Скрипчук О.С.