ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р.Справа № 916/1288/15-г

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Ніколаєві П.В.

за участю представників сторін :

Від позивача: Шиманська Л.І. за довіреністю від 01.01.2015 р.;

Від відповідача: не з'явився; (Теплицький М.І за довіреністю від 26.01.2015р. був присутній у судових засіданнях 20.04.2015р., 18.05.2015р. та 25.05.2015р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1288/15-г:

За позовом: Дочірнього підприємства "Націонал-Плюс" Приватного підприємства "Націонал";

До відповідача: Приватного підприємства "АРТЕК-СОЮЗ";

про стягнення 250 778,06 грн., -

в с т а н о в и в :

Дочірне підприємство «Націонал-Плюс» Приватного підприємства «Націонал» (далі - Позивач, постачальник) звернулось до Приватного підприємства «Артек-Союз» (далі - Відповідач, покупець) із позовом про стягнення 250 778,06 грн. - пені, відсотків, втрати від інфляції за порушення грошових зобов'язань за договором посилаючись на наступне.

Між сторонами у справі 11 листопада 2011р. укладений договір № 121/11 на поставку продукції (м'яса) від 11.11.2011 р. (далі - Договір).

Відповідно до п.4.1. Договору, постачальник (позивач) здійснює поставку товару на склад покупця (відповідача) за адресою: м. Миколаїв., м. Одеса, м. Сімферополь.

Відповідно до п.6.1 договору розрахунки за продукцію мали відбуватися шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в розмірі вартості партії товару протягом 21 /двадцяти одного/ календарного дня з моменту передачі товару від постачальника до покупця. Моментом передачі товару від постачальника до покупця є дата на накладній підписаній сторонами.

В період строку дії договору листопад 2011 року-січень 2012 року згідно видаткових та товарно-транспортних накладних Позивачем відвантажено та перевезено на адресу Відповідача товарів на загальну суму 2 773 589,94 грн.

Згідно зведеними регістрами бухгалтерського обліку Відповідачем отриманий товар на загальну суму 2550000,00 грн.

Станом на 20 березня 2015 р. заборгованість Відповідача становить 223 589,94 грн. основного боргу.

Позивач зазначає, що з 14.12.2011 по 20.03.2015 року весь товар відвантажений Позивачем на користь Відповідача своєчасно не був оплачений.

Розмір заборгованості відповідача за Договором також підтверджено висновком від 29.04.2013 р. № 97-12/12 судово-економічно і експертизи, проведеної TOB «Судова експертна палата», яка була призначена ухвалою господарського суду Автономно Республіки Крим від 06.12.2012 року у справі № 5002-21/3961-2012 за клопотанням відповідача.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.06.2013 р. у справі № 5002-21/3961-2012, яке залишено без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 29.07.2013 р. та постановою Вищого господарського суду Україні від 02.09.2013 р., з відповідача стягнуто сума основного боргу в розмірі 233 589,94 грн., 107155,16 грн. пені, 20892,87 грн. трьох процентів річних.

08.10.2013 року позивачем було направлено наказ про примусове виконання рішення до Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського МУЮ АР Крим. 11.10.2013 року було відкрито виконавче провадження та проводилися виконавчі дії, але жодна сума від ВДВС Сімферопольського МУЮ АРК на розрахунковий рахунок підприємства Позивача не надходила.

У заяві відповідача до господарського суду Автономної Республіки Крим про відстрочку виконання рішення відмовлено.

28.01.2014 року Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим по справі № 901/4024/13 вирішено стягнути з ПП «Артек-Союз» на користь ДП «Націонал-Плюс» пеню і розмірі 15103.35 грн., 3% річних в розмірі 3378,25 грн. та судовий збір в розмірі 1620,44 грн.

21.02.2014 року позивачем було направлено наказ про примусове виконання рішення по справі № 901/4024/13 до Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управлення юстиції АР Крим.

В зв'язку з приєднанням Автономної Республіки Крим та м. Севастополь до Російської Федерації на правах суб'єктів Російської Федерації та в зв'язку із набранням чинності Федерального конституційного закону від 21 березня 2014 року № 6-ФКЗ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та виникнення в складі Російської Федерації нових суб'єктів - Республіки Крим та міста Севастополь» на території республіки Крим було створене Управління Федеральної служби судових приставів по республіці Крим, що являється територіальним органом Федеральної служби судових приставів, а також створено його структурні підрозділи - відділи судових приставів, а також відділ судових приставів по Залізничному районі м.Сімферополя УФССП Росії по Республіці Крим, роботу Залізничного відділу ДВС Сімферопольського МУЮ АР Крим було припинено, а всі справи що були на виконанні в Залізничному відділі ДВС були передані до новоствореного відділу.

11.08.2014 року судовим приставом-виконавцем відділу судових приставів по Залізничному районі м.Сімферополя було відкрито виконавчі провадження № 5070/14/84023-ИП та №5073/14/84023-ИП про стягнення з ПП «Артек- Союз» заборгованості на користь підприємства позивача та проводилися судовим приставом виконавцем виконавчі дії про примусовому виконанню вказаних рішень господарського суду Автономної Республіки Крим було накладено арешт на майно боржника та його банківський рахунок з якого в повному обсязі були стягнуті кошти на користь підприємства позивача та перебувати на рахунках відділ судових приставів по Залізничному районі м Сімферополя УФССП Росії по Республіці Крим.

15.09.2014 року ПП «Артек-Союз» звернувся зі скаргою до господарського суду Республіки Крим на дії пристава-виконавця та просив суд закрити виконавче провадження, зняти арешт з майна та банківських рахунків.

Рішенням Господарського суду Республіки Крим від 16.10.2014 року скаргу ПП «Артек Союз» частково задоволено в частині зобов'язання судового приставу зняти арешт з майна та банківських рахунків.

13.10.2014 року було винесено постанову судового пристава про відмову у відкритті виконавчого провадження в зв'язку з невідповідністю виконавчою документу вимогам законодавства Російської Федерації та повернуто стягувачу.

ПП «Артек-Союз» залишався працювати на анексованій території Криму і тому здійснення стягування заборгованості виявилося неможливим.

18 березня 2015 року позивачем виявлено, що Приватне підприємство «Артек-Союз» зареєструвалися за новою адресою в Україні, м. Одеса, провулок Хвойниій, 3 та продовжують працювати, що стало можливим проводити стягнення заборгованості на нашу користь.

Позивач вказує, що загальна сума боргу відповідача по наказу у справі № 5002-21/3961-2012 від 01.07.2013 року та наказу у справі № 901/4024/13 віл 14.02.2014 року станом на 20 березня 2015 року становить 378 972,77 грн.

Таким чином, загальна сума позовних вимог до відповідача становить 250 778,06 грн., з яких: 137345,79 грн. - втрати від інфляції, 98574,46 грн. подвійна облікова ставка НБУ, 14857,81 грн. 3 % річних.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 610, 611, 612, 625, 692 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з Відповідача на його користьвказані вище суми.

Відповідач вимоги не визнає, про що зазначив у відзиві на позов, у якому зокрема зазначив, що заявлені позивачем вимоги про стягнення вказаної суми боргу містять нарахування пені, 3% річних та інфляціях втрат на загальну суму боргу, яку за двома рішеннями господарського суду Автономної республіки Крим з відповідача стягнуто суму основного боргу з урахуванням пені, 3% річних та інфляціях втрат.

Також відповідач просить застосувати до вимог по поставкам по накладним № №19, 19/1, 19/2, 19/3, 19/4 строк позовної давності зазнаючи, що строк позовної давності за цією поставкою сплинув 09.02.2012 р. (19.01.2012 р. + 21 день)

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25 травня 2015 р. строк вирішення спору продовжений на 15 днів до 09 червня 2015 р. за правилами ст. 69 ГПК України.

В засіданні суду оголошено перерви з 20.04.2015р. по 18.05.2015р., з 18.05.2015р. по 25.05.2015р. та з 25.05.2015р. по 27.05.2015 р. за правилами ст. 77 ГПК України.

В засіданні суду 27 травня 2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення за правилами ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій -це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як свідчать матеріали справи, вимоги позивача про стягнення 250 778,06 грн., з яких : 137 345,79 грн. - втрати від інфляції, 98 574,46 грн. подвійна облікова ставка НБУ, 14 857,81 грн. 3 % річних, - базуються на загальній сумі боргу відповідача, яка стягнуто з нього двома рішеннями господарського суду Автономної республіки Крим, яка також складається з сум основного боргу, суми пені, 3% річних та інфляціях втрат.

Як зазначено позивачем, ним нараховані вказані суми на загальну суму боргу, яка стягнуто з нього двома рішеннями господарського суду Автономної республіки Крим, яка також складається з сум основного борг у, суми пені, 3% річних та інфляціях втрат.

За статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, пеня обчислюється у відсотках від суми боргу.

За частиною 2 ст. 550 цього ж кодексу проценти на неустойку не нараховуються. Тобто проценти на пеню, як вид неустойки, не нараховуються.

З приведеного позивачем розрахунку вбачається, що ним на відповідача фактично покладається подвійна цивільна відповідальність по сплаті пені нарахованої на загальну суму боргу відповідача, яка містить суми пені, 3% річних та інфляційних втрат, що суперечить чинному цивільному законодавству.

При цьому суд зазначає, що відзив на позов відповідачем наданий 20.04.2015 р. Рішення по суті вимог приймається 27 травня 2015 р. За вказаний час позивач не надав суду доказів, в порядку ст. 33 ГПК України, які б спростовували заперечення відповідача щодо розрахунку сум стягнення та застосування до вимог строку позовної давності.

Вимога відповідача про застосування до вимог по поставкам по накладним № №19, 19/1, 19/2, 19/3, 19/4 строку позовної давності зазнаючи що строк позовної давності за цією поставкою сплинув 09.02.2012 р. (19.01.2012 р. + 21 день), на думку суду задоволенню на підлягає виходячи з такого.

Як зазначено вище, у даному випадку йдеться про стягнення сум які нараховані на вже стягнуті суми з відповідача вказаними рішеннями господарського суду.

Вказані відповідачем накладні не є предметом спору у даній справі.

За ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За ч. 2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Вказані позивачем рішення господарського суду Автономної республіки Крим про стягнення вказаної заборгованості свідчать про те, що позивач вже реалізував своє право на стягнення боргу за поставками впродовж строку позовної даності.

Таким чином, з приведеного випливає, що строк позовної давності у даному випадку не пропущений. Крім того, суд вважає, що у даному випадку взагалі не йдеться про пропуск строку позовної давності та про її застосування за заявою сторони у справі.

За таких обставин господарський суд вважає вимоги позивача не обґрунтованими, не доведеними наявними у справі доказами і тому, підстав для їх задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Дочірнього підприємства "Націонал-Плюс" Приватного підприємства "Націонал" - відмовити повністю.

Повний текст рішення складено та підписано 02 червня 2015 р.

Суддя М.І. Никифорчук