РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. Справа № 924/1799/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демянчук Ю.Г.

судді Дужич С.П. ,

судді Мамченко Ю.А.

при секретарі судового засідання: Лелех І.Ю.

за участю представників сторін:

позивача - Бундз Т.В., довіреність б/н від 14.08.2013р.

відповідача 1 - не з'явився

відповідача 2 - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Н.Стоун-Агро" на рішення господарського суду Хмельницької області від 09.02.15 р. у справі №924/1799/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО", м. Волочиськ, Хмельницька область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Н.Стоун-Агро" с.Хутір-Хмільна Черкаська обл., Канівський район

до Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці" с. Шпичинці Хмельницького району, Хмельницької області

про стягнення 619383,18 грн. заборгованості з яких: 372255,53 грн. - основного боргу, 9860,93 грн.- пені, 96 913,94 грн.- штрафу, 13427,48 грн. - 36 % річних, 14174,46 грн, - інфляційних втрат, 112750,84 грн. курсової різниці

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" звернулося з позовом, згідно з яким просило стягнути солідарно з відповідачів 619383,18 грн. заборгованості з яких: 372255,53 грн. - основного боргу, 9860,93 грн. - пені, 96 913,94 грн. штрафу, 13427,48 грн. - 36 % річних, 14174,46 грн. - інфляційних втрат, 112750,84 грн. курсової різниці .

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 09.02.2015 р. у справі №924/1799/14 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 17.02.2015 р.) позов задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідач 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Н.Стоун-Агро" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у якій просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 09.02.2015 р. у справі №924/1799/14 та прийняти нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 26.03.2015р. поновлено пропущений строк на оскарження рішення в апеляційному порядку, подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд скарги призначено на 23.04.2015р.

Ухвалою суду від 23.04.2015 р. в порядку ст.77 ГПК України.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 року у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Крейбух О.Г., тимчасовою непрацездатністю судді Юрчука М.І. в склад колегії по розгляду справи №924/1799/14 введено суддю Дужича С.П. та суддю Мамченко Ю.А.

У відзиві на апеляційну скаргу та додаткових письмових поясненнях на апеляційну скаргу позивач заперечує її доводи, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач 1 товариство з обмеженою відповідальністю "Н.Стоун-Агро" в судове засідання явку представника не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Так, ухвала апеляційного господарського суду про відкладення розгляду справи від 23.04.2015 року надіслана за наявною у матеріалах справи та апеляційній скарзі адресою - 19026, Черкаська область, Канівський район, с. Хутір-Хмільна, вул. Шевченко, 239 повернута поштовим відділенням із відміткою про закінчення терміну зберігання. Отже, відповідач 1 обізнаний про розгляд даного спору апеляційним господарським судом.

Відповідач 2 Виробничий сільськогосподарський кооператив "Шпичинці" не подав відзив на апеляційну скаргу, в судове засідання явку представника не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Так, ухвала апеляційного господарського суду про відкладення розгляду справи від 23.04.2015 року надіслана за наявною у матеріалах справи адресою, а саме вказаною в позовній заяві та витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - 31322, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Шпичинці повернута поштовим відділенням із відміткою про закінчення терміну зберігання. Отже, відповідач 2 обізнаний про розгляд даного спору апеляційним господарським судом.

Пунктом 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 передбачено, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України явка в судове засідання - це право, а не обов'язок сторін, справа може розглядатися без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Тому, з урахуванням наявних у справі доказів, судова колегія визнала можливим розглянути справу у відсутності осіб, що не з'явились.

Присутній в судовому засіданні 04.06.2015 року представник позивача зазначила, що звірка розрахунків з відповідачем 1 не була проведена, крім того представник заперечила проти доводів апеляційної скарги, просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Н.Стоун-Агро" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Хмельницької області від 09.02.2015 року у даній справі без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05 квітня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Н.Стоун-Агро" (Покупець), був укладений договір поставки № 63-04/14ЖТ.

Відповідно до умов договору в строки, визначені договором, „Постачальник" зобов'язується передати у власність покупця засоби захисту рослин, біопрепарати, регулятори росту рослин та/або мікродобрива (надалі Товар), а Покупець зобов'язується прийняти Товар і оплатити його вартість ( п. 1.1. Договору ).

Згідно п. 1.2. Договору сторонами встановлено, що найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки Покупцю та базис поставки, вартість Товару загальна, термін оплати, а також інші умови будуть визначені в специфікаціях-додатках до договору, які є невід'ємними частинами договору.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що покупець проводить оплату вартості товару шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії товару будуть обговорюватися сторонами в кожному конкретному випадку окремо, та відображатися у відповідних специфікаціях-додатках, які є додатками до цього договору.

Пунктом 2,3 договору сторони встановили, що протягом строку дії договору, грошові зобов'язання Покупця існують і підлягають сплаті у гривнях. Сума у гривнях, яку Покупець повинен сплатити Постачальнику як оплата вартості Товару, визнача ється шляхом множення грошового еквівалента ціни Товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація) на курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним това риством „РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на банківський день, який передує фактичній оплаті Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини). Олнак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на банківський день, який передує фактичній оплаті Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини), менший (нижчий) або рівний курсу, який був встановлений на день підписання специфікації, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент підписання відповідної специфікації.

Пунктом 3.2. Договору, передбачено, що покупець зобов'язаний: прийняти Товар в строки котрі вказані в специфікаціях. Оплатити вартість Товару в термін(и), вказані в додатках (специфікаціях), враховуючи при цьому умови п.2.3. та п.2.8 цього договору. При перерахуванні коштів обов'язково вказувати в платіжному документі номер і дату укладення цього договору. У випадку відсутності в платіжному документі цих реквізитів, постачальник самостійно визна чає порядок та напрями зарахування отриманих сум в погашення будь-яких існуючих зобов'язань Покупця перед Постачальником, сплатити повну вартість товару без урахування компенсації в разі протермінування оплати відповідно до умов п. 2.4., 2.5.,2.8 договору.

Відповідно до п. 5.1 договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами та припиняються належним виконанням всіх умов даного договору Сторонами.

Договір підписано та скріплено печатками обох сторін.

24 квітня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО та товариством з обмеженою відповідальністю „Н.Стоун-Агро", було укладено додаткову угоду №11 до договору поставки №6304/14ЖТ від 05.04.14 року.

Даною угодою сторони дійшли згоди та виклали п. 2.3.1. у новій редакції.

Відповідно до Додатків до Договору поставки № 63-04/14 ЖТ від 05.04.2014 року сторони погодили курс долара США.

На виконання умов договору ТОВ „Н. Стоун-Агро" отримало від Постачальника товару:

- по Видатковій накладній № 913 від 22 квітня 2014 року на загальну суму 2 440,50 грн.;

- по Видатковій накладній № 1132 від 22 квітня 2014 року на загальну суму 38 064,00 грн.;

- по Видатковій накладній № 1611 від 16 травня 2014 року на загальну суму 14 400,00 грн.;

- по Видатковій накладній № 942 від 22 квітня 2014 року на загальну суму 123 460,80 грн.;

- по Видатковій накладній № 1536 від 16 травня 2014 року на загальну суму 24 393,60 грн.;

- по Видатковій накладній № 2177 від 18 червня 2014 року на загальну суму 104264,64 грн.;

- по Видатковій накладній № 2550 від 15 липня 2014 року на загальну суму 38 081,04 грн.;

- по Видатковій накладній № 2549 від 15 липня 2014 року на загальну суму 44 668,80 грн.;

- по Видатковій накладній № 2632 від 21 липня 2014 року на загальну суму 46 656,00 грн.;

- по Видатковій накладній № 3264 від 24 вересня 2014 року на загальну суму 8127,00 грн.;

- по Видатковій накладній № 3276 від 25 вересня 2014 року на загальну суму 33398,40 грн., на загальну суму 477 954,78 грн.

Відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості, що підтверджується банківськими виписками наданими позивачем: 22.04.20.14 року на суму 2340,48 грн., 14.05.14 року на суму 4320,00 грн., 07.07.14 року на суму 13400,64 грн., 07.07.14 року на суму 4327,29 грн., 11.07.14 року на суму 7097,02 грн., 21.07.14 року на суму 46656,00 грн., 06.08.14 року на суму 100,20 грн.,18.09.14 року на суму 12457,62 грн. та 17.11.14 року на суму 15000,00 грн., на загальну суму 105699,25 грн.

21 квітня 2014 року між Виробничо сільськогосподарським кооперативом „Шпичинці" (Поручителем) та товариством з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" (Кредитор) було укладено договір поруки №63-04/14 ЖТ, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю „Н. Стоун-Агро" (далі Боржник), що виникли з Договору поставки №63-04/14 ЖТ від 05 квітня 2014 р. (п.1.1 договору).

Пунктом 2.1. передбачено, що порукою забезпечуються в тому числі наступні зобов`язання: здійснити оплату за поставлені засоби захисту рослин, біопрепарати, регулятори росту рослин та/або мікродобрива в обсязі та на умовах Договору поставки №63-04/14 ЖТ від 05 квітня 2014 р., відшкодувати збитки та сплатити штрафні санкції, а також у випадку коливання курсу валют оплатити курсову різницю у випадках, передбачених Договором поставки №63-04/14 ЖТ від 05 квітня 2014р.

Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за належне виконання Боржником забезпеченого зобов'язання (п.3.1. договору).

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено що, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до норм пар.1,3 глави 54 ЦК України та пар.1 глави 30 ГК України за договором поставки продавець, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивачем поставлено товару на загальну суму 477 954,78 грн., відповідачем 1 здійснено часткову оплату заборгованості на загальну суму 105699,25 грн., що підтверджено доказами у справі та не спростовано відповідачами, тому позовна вимога про стягнення цієї суми боргу солідарно з відповідачів правомірно задоволена судом першої інстанції.

Пунктом 7.2.1. Договору сторони передбачили, що Покупець несе відповідальність за затримку з оплатою Постачальнику за поставлений Товар, сплачуючи штраф в розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу, а також сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Відповідно до п. 7.4. Договору поставки строк нарахування штрафних санкцій (неустойки) за цим Договором не обмежується строком, встановленим ч.6 т. 232 Господарського кодексу України. Штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язань за цим Договором нараховуються до моменту належного виконання відповідного зобов'язання. До вимог про стягнення штрафних санкцій за цим Договором не застосовується строк спеціальної позовної давності, передбачений п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України. Кредитор за зобов'язанням, що порушене, може звернутися до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій за цим Договором в межах строку загальної позовної давності, встановленого ст.257 Цивільного кодексу України. Сторони дійшли згоди, що за прострочення виконання зобов'язання за даним Договором строк позовної давності припиняється через три роки від дня, коли це зобов'язання повинно було бути виконане.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Колегія суддів перевіривши розрахунок нарахування пені погоджується з висновком місцевого господарського суду, щодо задоволення вимоги в частині стягнення пені в сумі 9860,93 грн.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 7.2.3. Договору поставки, відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобов'язання, Покупець зобов'язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та тридцять шість відсотків річних від простроченої (неоплачуваної) суми.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежів, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013, № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З урахуванням наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги про стягнення 25% штрафу, 36% річних та інфляційних втрат в сумі 12238,19 грн.

Частиною 1, 2 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами ст. 524 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті.(Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 07 жовтня 2014 року у справі № 3-133гс-14).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В даному випадку ціна встановлена у доларах США, що відображено в додатках до договору №63-04/1ЖТ від 05.04.2014р. та змінювалася сторонами після виконання договору, але у зв`язку із обов`язком оплачувати товар у відповідності до сум визначених додатками до договору (специфікаціями), видатковими накладними, сума належна до сплати, залежить від дати платежу, всупереч викладеним у апеляційній скарзі посиланням скаржника на неможливість зміни ціни в договорі після його виконання.

З приводу доводів апелянта, щодо звернення позивача за підсудністю до господарського суду Хмельницької області безпідставним, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на приписи ч.3 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України, що справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Враховуючи, що відповідач 2 - Виробничий сільськогосподарський кооператив "Шпичинці" знаходиться в Хмельницькій області, тому позов правомірно пред`явлено до господарського суду Хмельницької області.

Щодо неповідомлення уповноважених осіб апелянта про час та місце засідання суду, то колегія суддів зазначає наступне, що у відповідності до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Таким чином, у представника скаржника була наявна інформація про хід та результат розгляду позовної заяви, оскільки в судових засіданнях 23.12.2014р., 13.01.2015р., 22.01.2015р. представник ТОВ "Н.Стоун-Агро" був присутній, та з врахуванням того, що законодавством передбачена можливість отримання повного рішення безпосередньо у суді за зверненням представника сторони.

Скаржник доводить, що на підставі Додаткової угоди №1/1 до договору поставки №63-04/14 ЖТ від 05.04.2014р. відбулась новація.

Відповідно до ст.604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін; зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація); новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Новацію характеризують наступні ознаки: наявність взаємної згоди сторін щодо припинення дії попереднього зобов'язання та щодо умов нового зобов'язання; наявність умови про припинення попереднього зобов'язання; припинення всіх додаткових зобов'язань; виникнення між тими ж особами нового зобов'язання, яке, як правило, містить умову про інший предмет чи спосіб виконання.

Матеріали справи не містять, а апелґнтом не надані докази, які б свідчили про досягнення згоди між сторонами про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням. В додатковій угоді не зазначено, що ця угода є зміною чи доповненням до договору поставки №63-04/14 ЖТ, а також не зазначено, що зобов'язання відповідача 1 за договором припиняються.

Отже, додаткова угода №1/1 до договору поставки №63-04/14 ЖТ від 05.04.2014р. не може бути розцінена як новація в розумінні ст.604 ЦК України, і такі доводи скаржника є помилковими.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Хмельницької області від 09.02.15 р. у справі №924/1799/14 прийняте на підставі матеріалів справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують, а відтак, не є такими, що можуть бути підставою згідно зі ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 09.02.2015 р. у справі №924/1799/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Н.Стоун-Агро" без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 924/1799/14 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Мамченко Ю.А.