ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа № 917/1118/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Білецька А.М.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - Братовченко М.А. дов. б/н від 02.01.2015 року

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" (вх. №2169 П/3-12) на рішення господарського суду Полтавської області від 25 лютого 2015 року по справі №917/1118/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодом Харків", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент", м. Полтава

про стягнення 9308,62 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 25.02.2015 по справі №917/1118/14 (суддя Іваницький О.Т.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодом Харків" суму боргу в розмірі 9308,62 грн. та витрати на сплату судового збору у сумі 1827,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" з рішенням місцевого господарського суду не погодилося та подало до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 25.02.2015 по справі №917/1118/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального Кодексу України є підставою для його скасування.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автодом Харків" відзиву на апеляційні скарги не надало, однак його представник в судовому засіданні зазначив, що рішення господарського суду Полтавської області було винесено без порушення приписів чинного матеріального та процесуального законодавства, та з урахуванням всіх доказів поданих сторонами, та доказів, які були витребувані судом. Просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Відповідач свого представника в судове засідання 27.05.2015 не направив, про причини неявки суд не сповістив, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

У відповідності до статті 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із пунктом 3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи колегія суддів зазначає, що частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

За висновками суду апеляційної інстанції, незважаючи на те, що відповідач свого представника у судове засідання 27.05.2015 не направив, у відповідності до вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, вислухавши в судовому засіданні представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Статтею 11 Цивільного Кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Підставою виникнення взаємних прав та обов'язків є укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автодом Харків» (виконавець - позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УПСК Діамент» (замовник - відповідач у справі) договору №УПСК/АХ/СУ 022-13 від 28.01.2013 про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів, відповідно до умов якого (пункт 1.1) замовник дає доручення, а виконавець зобов'язується за плату надати послуги з технічного обслуговування та ремонту дорожнього транспортного засобу (далі по тексту - ДТЗ) замовника, а також із встановлення додаткового обладнання, на станціях технічного обслуговування виконавця.

Перелік робіт з технічного обслуговування чи ремонту ДТЗ, та термін їх виконання, вартість робіт, перелік складових частин (матеріалів), використаних виконавцем, а також наданих замовником виконавцю для виконання робіт із технічного обслуговування або ремонту ДТЗ зазначаються у нарядах-замовленні та рахунку-фактурі (пункт 1.2 договору).

Розділом 2 сторони визначили порядок технічного обслуговування і ремонту ДТЗ, зокрема: для здійснення технічного обслуговування замовник звертається до виконавця з відповідною заявкою; якщо інтереси замовника представляє його представник (представник, довірена особа), останній передає виконавцю оригінал відповідної довіреності; після оформлення заявки, відповідальна особа виконавця здійснює прийомом ДТЗ; під час прийому здійснюється зовнішній огляд ДТЗ та оформлюється приймально-здавальний акт; після прийому ДТЗ від замовника, виконавець здійснює його технічний огляд з метою виявлення пошкоджень, несправностей і та ін., які зазначені у заявці; виконавець розпочинає роботи з технічного обслуговування та ремонту ДТЗ за умови, що необхідні складові частині та матеріали є у наявності на складі виконавця і замовник погодився їх оплатити; повернення ДТЗ з ремонту замовнику здійснюється на підставі акту приймання-передавання.

Факт надання послуг з технічного обслуговування оформляється наряд-замовленням, який підписується представниками виконавця та замовника. Наряд-замовлення має статус акту виконаних робіт (пункт 2.9 договору).

У відповідності до пункту 3.1 договору замовник оплачує виконавцю послуги з технічного обслуговування і ремонту ДТЗ шляхом відстрочення платежу протягом п'яти днів з моменту підписання наряд-замовлення.

Датою оплати за цим договором вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок виконавця (пункт 3.4 договору).

Зобов'язаними сторонами погоджено у пункті 4.1 договору, що у випадку порушення зобов'язання, що виникає з цього договору, сторона несе відповідальність визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством.

Одночасно, на виконання умов договору, відповідачем на ім'я Петряника Миколи Анатолійовича 28.01.2013 було видано довіреність на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Автодом Харків" за договором №УПСК/АХ/СУ від 28.01.2013, які пов'язані з технічним обслуговуванням автомобілів, що належать відповідачу. Для виконання даного доручення Петряника Миколу Анатолійовича було наділено повноваженнями здійснювати замовлення від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" на технічне обслуговування, заміну та ремонт обладнання, встановлення додаткового обладнання та інших робіт згідно вищевказаного договору. В зв'язку з виконанням даного доручення, пов'язаного з договором №УПСК/АХ/СУ від 28.01.2013 року Петряник Микола Анатолійович уповноважений підписувати всі необхідні документи від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент", отримувати документи від ТОВ "Автодом Харків" для передачі їх відповідачу (а.с.10, том 1).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором №УПСК/АХ/СУ 022-13 від 28.01.2013 про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів виконав у повному обсязі. Проте, з боку відповідача мало місце порушення умов зазначеного договору, а саме: не сплачено в повному обсязі вартість виконаних робіт по нарядам-замовлень від 16.10.2013 за №АДЗН047079 та від 14.10.2013 за №АДЗН046996, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість у сумі 9308,62 грн.

З метою досудового регулювання спору на адресу відповідача була направлена претензії про сплату заборгованості (вих. №238 від 27.12.2013), що утворилась внаслідок не належного виконання останнім зобов'язань за договором.

За результатами розгляду претензії, відповідач листом від 15.01.2014 вих./4-1 повідомив позивача про відмову від погашення заборгованості за договором №УПСК/АХ/СУ 022-13 від 28.01.2013 про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів, мотивуючи тим, що роботи з технічного обслуговування по нарядам-замовлень від 16.10.2013 за №АДЗН047079 та від 14.10.2013 за №АДЗН046996 були здійсненні по відношенню до автомобіля який не є власністю відповідача, не використовується ним в якості службового та не перебуває в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент".

У зв'язку з тим, що відповідачем не вчинено дії по погашенню суми заборгованості за виконанні роботи, позивач був змушений звернутися до господарського суду для відновлення своїх порушених прав і інтересів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Положення статті 626 Цивільного кодексу України передбачають, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

З приписів статті 3 Цивільного кодексу України вбачається, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Разом із тим частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Правові позиції втілені у статті 638 Цивільного кодексу України визначають, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини за договором на надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів, який за своєю правовою природою є договором підряду.

Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції жодна із сторін не заперечувала щодо укладення договору на надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів.

Статтею 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з частино 1 статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що замовник оплачує виконавцю послуги з технічного обслуговування і ремонту ДТЗ шляхом відстрочення платежу протягом п'яти днів з моменту підписання наряду-замовлення.

На виконання умов договору та встановлення факту надання послуг, позивач та відповідач підписали наряди-замовлення (акти виконаних робіт) від 16.10.2013 за №АДЗН047079 та від 14.10.2013 за №АДЗН046996. З моменту про ставлення контрагентами підписів на актах виконаних робіт, у відповідача з'явився обов'язок оплатити вартість виконаних робіт.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зі змісту наведеної норми слідує, що наслідком діяльності підрядника є створення уречевленого (матеріального) результату, тобто реального, фізично існуючого предмету, який є самостійним об'єктом цивільних прав, являє собою цінність для замовника і підлягає оплаті останнім.

У відповідності до пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За змістом статті 525 Цивільного кодексу України вбачається, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

У відповідності до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України вбачається, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 9308,62 грн. відповідачем суду не надано. Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 9308,62 грн., у відповідності до умов договору є таким, що настав.

Суд апеляційної інстанції відзначає, що в розумінні статей 33, 36 Господарського процесуального кодексу України скаржник не надав ані до суду першої інстанції ані до суду апеляційної інстанції жодних докази які б підтверджували його вимоги та заперечення щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості в сумі 9308,62 грн.

Так, одним із доводів заявника є те, що автомобіль Passat B7362, державний номерний знак ВІ3333ВВ, номер кузова WVWZZZ3CZCP031011, не належить на праві приватної власності відповідачу, а належить Петрянику Миколі Анатолійовичу, який з 31.12.2013 звільнений з посади керівника проектів та програм Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" через що підстави для оплати ремонту зазначеного автомобіля відсутні.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки, як свідчить пункт 2.2 договору всі дії (передача ДТЗ на технічне обслуговування, отримання ДТЗ з технічного обслуговування та ін.), вчинені представником замовника на підставі діючої довіреності, породжують права та обов'язки для такого замовника. У випадку, якщо замовник відмовляться від свого представника, він повинен у той самий день повідомити про це виконавця та відізвати довіреність.

Матеріали справи не містять доказів відмови Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" від Петряника Миколи Анатолійовича, як свого представника. Крім того, будь-які докази скасування довіреності від 29.01.2013 виданої на ім'я Петряника Миколи Анатолійовича в матеріалах справи відсутні.

Статтею 239 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень (частина 4 статті 92 Цивільного кодексу України).

Слід зазначити, що у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і загальноприйнятим стандартом у світовій практиці, зокрема, відповідно до Першої директиви 68/151/Є-ЕС Ради Європейських Співтовариств від 09.03.1968, статтею 9 якої проголошено, що дії органів компанії покладають на компанію зобов'язання навіть якщо ті дії виходять за межі цілей компанії, при умові, що такі дії не виходять за компетенцію вказаних органів, передбаченому або дозволену законодавством.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів наголошує на тому, що уповноважений на представництво інтересів відповідача - Петряник Микола Анатолійович, своїми юридично значущими діями по здачі в ремонт автомобіля Passat B7362, державний номерний знак ВІ3333ВВ, номер кузова WVWZZZ3CZCP031011 за кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" фактично вчинив правочин від імені відповідача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем належним чином доведено факт виконання своїх обов'язків за договором, що є підставою для сплати виконавцю плати за надання послуг в розмірі 9308,62 грн., тому позовні вимоги підлягають задоволенню, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів відзначає відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статті 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського Процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Полтавської області від 25.02.2015 по справі №917/1118/14 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в зв'язку з чим, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 25 лютого 2015 року по справі №917/1118/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02 червня 2015 року.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.