ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року Справа № 910/27701/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Кота О.В.
суддівКочерової Н.О. Саранюка В.І. - доповідача у справі
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації
на рішення від та на постанову відгосподарського суду міста Києва 20.01.2015 Київського апеляційного господарського суду 08.04.2015
у справі господарського суду№ 910/27701/14 міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "В.М."
доПублічного акціонерного товариства "Златобанк"
прозобов'язання вчинити дії
за участю представників:

від позивача - Кириченко П.Ю.

від відповідача - не з"явилися

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.01.2015 (суддя Шкурдова Л.М.) у справі № 910/27701/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2015 (судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.), задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "В.М." (позивач). Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Златобанк" (відповідач) переказати кошти у розмірі: - 314 636,56 дол. США з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "В.М." № 2146 в ПАТ "Златобанк" код банку 380612 на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "В.М." № 8001 в ПАТ "Банк Національний кредит" код банку 320702; - 2 376 970,32 грн з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "В.М." № 2146 в ПАТ "Златобанк" код банку 380612 на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "В.М." № 8001 в ПАТ "Банк Національний кредит" код банку 320702. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Златобанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "В.М." 1 218,00 грн - судового збору.

Не погоджуючись із вказаними судовими актами, Публічне акціонерне товариство "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації звернулося з касаційною скаргою, в якій просить Вищий господарський суд України скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20.01.2015, постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2015 у даній справі та направити справу № 910/27701/14 на новий розгляд до суду першої інстанції.

В касаційній скарзі заявник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 251, 530, 1072 Цивільного кодексу України, статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "В.М." (клієнт) укладено договір банківського рахунку № 2146-ЮР від 29.03.2011, відповідно до якого банк відкриває клієнту поточний/і рахунок/ки у національній та/або іноземній валюті відповідно до Цивільного кодексу України, Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", Інструкції "Про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземній валютах", та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до Положення "Про оформлення та подання клієнтами платіжних доручень в іноземній валюті або банківських металах, заяв про купівлю або продаж іноземної валюти або банківських металів до уповноважених банків і інших фінансових установ та порядок їх виконання", Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", в тому числі здійснює функції розрахункової палати відповідно до Положення "Про розрахункові палати для пред'явлення векселів до платежу", та отримує плату за обслуговування клієнта згідно з тарифами на операції та послуги АТ "ЗЛАТОБАНК". Клієнт може обрати тарифний пакет на операції та послуги АТ "ЗЛАТОБАНК", який зазначається у п.3.4.10. Підписання цього договору клієнтом підтверджує ознайомлення клієнта з тарифами та його згоду з ними.

Згідно з пунктом 1.2. договору банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнту, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження Клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що операції за розрахунковими документами у гривні, які надійшли від клієнта протягом операційного часу, здійснюються Банком в день надходження документів. Операції за розрахунковими документами у гривні, які надійшли після операційного часу, банк виконує не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до пункту 3.3.4. договору банк зобов'язався за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, за умови його подання в операційний час.

Як встановлено судами попередніх інстанцій позивачем через систему "Клієнт-банк" подано відповідачеві платіжні доручення № 92 від 25.11.2014 на суму 314 636,56 дол. США та № 251679 від 02.12.2014 на суму 2 376 970,32 грн. Банком вказані платіжні доручення залишені без виконання, що стало підставою звернення позивача з позовом до суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю "В.М." звернулося до суду з позовом про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Златобанк" виконати платіжні доручення № 92 від 25.11.2014 та № 251679 від 02.12.2014.

Судами попередніх інстанцій задоволено позовні вимоги позивача.

Судові рішення мотивовані нормами частин 1, 3 статті 1066, частини 3 статті 1068, статті 1074 Цивільного кодексу України.

Суди зазначили, що обов'язок відповідача виконати платіжні доручення позивача закріплений в пункті 8.1. статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та в пунктах 1.9., 1.12 вищезазначеної Інструкції, якими передбачено, що доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком і платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках. Банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання/стягнення коштів з рахунка клієнта банку в установлений законодавством України термін, якщо немає/недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку, зобов'язаний: узяти розрахунковий документ платника/стягувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику/стягувачу про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини: "Немає/недостатньо коштів на кореспондентському рахунку банку"; ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності. Платник/стягувач, отримавши повідомлення банку, для забезпечення своїх прав щодо розрахунків може вжити заходів відповідно до законодавства України. Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Колегія суддів не погоджується з правовою позицією судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 7.1.2. статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 1089 вказаного Кодексу за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частиною 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, зокрема, банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Згідно з пунктом 20.9. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 (зі змінами та доповненнями), після прийняття Національним банком рішення про відкликання в банку банківської ліцензії (власником банку рішення про ліквідацію банку) і призначення ліквідатора поточні та вкладні (депозитні) рахунки клієнтів закриваються ліквідатором банку.

Відповідно до частини 3 статті 1075 Цивільного кодексу України, залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

При цьому, задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якими передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до статті 52 цього Закону.

Апеляційний господарський суд, залишаючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову без змін, дійшов висновку про відсутність обставин, за яких можливе звільнення відповідача від обов'язку виконання договірних зобов'язань.

Відповідачем додано до касаційної скарги копію рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування складів фізичних осіб" № 30 від 13.02.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Златобанк", наказ Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 48 від 13.02.2015 "Про призначення Славінського В.І. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Златобанк".

Правові висновки щодо застосування положень пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" при здійсненні розрахунково-касових операцій банками під час тимчасової адміністрації викладені у постановах Верховного Суду України у справах № 3-24гс15 від 25.03.2015, № 3-25гс15 від 01.04.2015, № 3-34гс15 від 01.04.2015, які згідно зі статтею 111-28 Господарського процесуального кодексу України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, у зв'язку з неправильним застосуванням положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", необхідністю врахування судами висновків Верховного Суду України, оскаржувані судові рішення у справі № 910/27701/14 підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1115 - 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 20.01.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2015 у справі № 910/27701/14 скасувати та справу № 910/27701/14 направити на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя О. Кот

Судді Н. Кочерова

В. Саранюк