номер провадження справи 27/68/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2015 Справа № 908/1695/15-г

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (69006 м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 69-А)

до Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500 Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, 1)

про стягнення 296 851 грн. 31 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: Харцизова Т.В., дов. № б/н від 29.12.2014р., Раздобаров П.В., дов. № б/н від 20.01.2015р.

від відповідача: Мороз Є.О., дов. № 09-18/4200/1 від 31.12.2014р.

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК", м. Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", Донецька область, м. Маріуполь про стягнення 200 000 грн. 00 коп. основного боргу, 86 566 грн. 41 коп. втрат від інфляції, 10 284 грн. 90 коп. 3 % річних.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями від 16.03.2015р., справу № 908/1695/15-г передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та ст. ст. 1, 3 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", якщо місцевий господарський суд знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, то заява подається до господарського суду за територіальною підсудністю судових справ

Відповідно до розпорядження Вищого господарського суду України від 08.09.2014 р. № 28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ", у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя господарськими судами Донецької і Луганської областей, Донецьким апеляційним господарським судом у районі проведення антитерористичної операції, на підставі подання Державної судової адміністрації України від 26.08.2014 р. № 8-4166/14 та від 29.08.2014 р. № 8-4211/14, керуючись статтею 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням анти терористичної операції", статтею 34 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" визначено, що розгляд господарських справи, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється зокрема: господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області - господарським судом Запорізької області.

Ухвалою суду від 17.03.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1695/15-г, присвоєно справі номер провадження 27/68/15 та призначено судове засідання на 15.04.2015р.

У судовому засіданні 15.04.2015р. оголошувалася перерва до 13.05.2015р., на підставі ст. 77 ГПК України, для необхідності надання сторонами додаткових доказів та документів, які необхідні для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 13.05.2015р. продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, відповідно до ст. 69 ГПК України. Розгляд справи відкладено на 28.05.2015р.

28.05.2015р. продовжено судовий розгляд справи № 908/1695/15-г.

28.05.2015р. до початку розгляду справи представники сторін заявили письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз'яснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог, наданої у судовому засіданні 13.05.2015р., відповідно до якої просить суд зменшити розмір позовних вимог в розмірі 200 000 грн. 00 коп., оскільки під час подання позовної заяви, позивачем через бухгалтерську помилку, невірно було зазначено суму заборгованості.

Просить стягнути з відповідача 59 437 грн. 37 коп. втрат від інфляції та 6 731 грн. 14 коп. 3% річних.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, оскільки позивач у справі вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача 59 437 грн. 37 коп. втрат від інфляції та 6 731 грн. 14 коп. 3% річних.

Відповідач в засіданні суду 28.05.2015р. проти позову заперечив на підставах викладених у письмовому відзиві та письмових доповненнях до відзиву, наданих до канцелярії суду 18.05.2015р. (містяться в матеріалах справи).

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представників позивача та відповідача, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив наступне: 27 серпня 2014 року між ТОВ «МІК» та ПАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» було укладено угоду про постачання товарно - матеріальних цінностей найменування, кількість, ціна та дата поставки, яких визначались видатковими накладними. На підставі даної угоди позивачем відповідачу було поставлено товар на суму 629 164, 80 грн. у тому числі ПДВ 20 %, згідно видаткової накладної № РН-08/27/07 від 27.08.2014 р.

Товар відповідачем було отримано, про що свідчать відмітки на вищевказаній накладній, уповноваженої особи відповідача. За усною домовленістю сторін, оплата за товар повинна провадитися у день постачання товару, але не пізніше наступного дня.

На момент подання позовної заяви станом на 12.03.2015. відповідачем здійснено оплату за поставлений товар у сумі 629 164, 80 грн. Оплата відповідачем провадилася, згідно рахунку фактури № СФ-08/27/03 від 27.08.2014р.

Відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач зменшив суму позовних вимог у розмірі 200 000 грн. 00 коп., оскільки під час подання позовної заяви, позивачем через бухгалтерську помилку, невірно було зазначено суму заборгованості. Просить стягнути з відповідача 59 437 грн. 37 коп. втрат від інфляції та 6 731 грн. 14 коп. 3% річних та зазначив, що на теперішній час за відповідачем відсутня заборгованість. Претензій по якості і кількості щодо поставленого товару від Відповідача не надходило.

В обґрунтування стягнення з відповідача 59 437 грн. 37 коп. втрат від інфляції та 6 731 грн. 14 коп. 3% річних позивача посилається на наступне: підписання відповідачем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Крім того, позивач у поясненнях щодо постачання товару за видатковою накладною № РН-08/27/07 від 27.08.2014р. за договором № 06/500-124 від 12.04.2011 року зазначив наступне: постачання товару 27.08.2014р. за видатковою накладною № РН-08/27/07 провадилося без договору. Посилання представника відповідача, на те, що постачання товару відбулося, згідно договору № 06/500-124 від 12.04.2011 року, з причин того, що у видатковій накладній міститься, як один із реквізитів номер цього договору, є безпідставним. Згідно п. 10.5 договору № 06/500-124 від 12.04.2011р. договір діє до 31.12.2011 року, сторонами угоди про продовження даного договору не укладалася. Відповідно до п. 2.1 договору кількість, номенклатура товару зазначається у специфікаціях до договору, які є його невід'ємною частиною, сторонами ж жодної специфікації до даного договору з постачання товару зазначеного у видатковій накладній № РН-08/27/07 від 27.08.2014 р. не підписувалися.

Позивач стверджує, що як слідує із вищевикладеного постачання товару за видатковою накладною МРН-08/27/07 від 27.08.2014 р. не могло провадитися за договором № 06/500-124 від 12.04.2011р., у зв'язку із чим, що на той момент даний договір вже 3 роки не діяв та специфікації сторонами не укладалися.

Щодо номеру договору зазначеного у видатковій накладній позивач зазначив:

згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність» обов'язковими реквізитами первинних облікових документів є: назву документа (форми); дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Позивач вважає, що зазначений у видатковій накладній № РН-08/27/07 від 27.08.2014р. номер договору не є обов'язковим реквізитом й не може само по собі свідчити про те, що постачання відбулося саме за договором. Даний реквізит було внесено до видаткової накладної працівником бухгалтерії помилково, через необізнаність про те, що даний договір втратив свою чинність, а специфікація не складалася.

Щодо невідповідності видаткової накладної № РН-08/27/07 від 27.08.2014 р. вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність» позивач зазначив, що ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність» передбачений перелік обов'язкових реквізитів первинних облікових документів. Видаткова накладна № РН-08/27/07 від 27.08.2014 р. містить всі реквізити передбачені законодавством України. Більше того відповідач прийняв товар за даною видатковою накладною, та сплатив за нього, що ще раз доводить про необґрунтованість пояснень відповідача й свідчить лише про не бажання нести відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Господарським судом встановлено, що 27.08.2014р. між ТОВ «МІК» та ПАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» було досягнуто усну домовленість про постачання товарно - матеріальних цінностей (товар).

Найменування, кількість, ціна та дата поставки товару, визначена у видатковій накладній.

Відповідно до домовленості позивачем відповідачу було поставлено товар на суму 629 164 грн. 80 коп., у тому числі ПДВ 20 %, згідно видаткової накладної № РН-08/27/07 від 27.08.2014р.

Відповідно до рахунку-фактури № СФ-08/27/03 від 27.08.2014р. відповідач здійснив оплату поставленого товару у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № від 19.11.2014р. на суму 200 000 грн. 00 коп., № від 13.02.2015р. на суму 129 164 грн. 80 коп., № від 23.01.2015р. на суму 300 000 грн. 00 коп.

Здійснення відповідачем повної оплати підтверджується виписками банку, з яких чітко вбачається, що на рахунок позивача у банку була здійснена оплата по рахунку СФ -08/27/03 від 27.08.2014р.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 205 Цивільного кодексу України).

За приписом ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснив встановлення правовідносин з відповідачем не шляхом укладення договору у формі єдиного документа, а в порядку статті 181 Господарського кодексу України - конклюдентно, шляхом вчинення дій, які виразилися у фактичній передачі позивачем 27.08.2014р. товару на загальну суму 629 164 грн. 80 коп., згідно з видатковою накладною № РН-08/27/07 від 27.08.2014р.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що фактично укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Стаття 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні приписи містяться в ст. 264 Господарського кодексу України.

Загальні положення про купівлю-продаж визначені главою 54 Цивільного кодексу України.

Суттєвими умовами правовідносин купівлі - продажу, щодо яких повинно бути досягнуто згоди між продавцем та покупцем, є предмет (найменування товару), його кількість та ціна.

Видаткова накладна № РН-08/27/07 від 27.08.2014р. містить суть умов правочину поставки - найменування сторін, асортимент, ціну та вартість товару.

27.08.2014р. позивачем для розрахунку було виставлено рахунок-фактуру № СФ-08/27/03 від 27.08.2014р. на суму 629 164 грн. 80 коп. для оплати вказаного товару.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач після отримання товару за видатковою накладною № РН-08/27/07 від 27.08.2014р., оплату за товар не здійснив.

Як зазначалося вище, відповідач здійснив оплату поставленого товару у розмірі 629 164 грн. 80 коп.: 19.11.2014р. на суму 200 000 грн. 00 коп., 13.02.2015р. на суму 129 164 грн. 80 коп., 23.01.2015р. на суму 300 000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зі змінами та доповненнями, (далі - Пленум) визначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Днем пред'явлення вимоги кредитором, виходячи з приписів Постанови ВГС України, слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки, статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Як з'ясувалося під час розгляду справи, позивач підтвердив в судовому засіданні, що не звертався до відповідача з вимогою оплатити рахунок-фактуру № СФ-08/27/03 від 27.08.2014р., будь-яких документів, які б підтвердили даний факт позивач суду не надав.

Таким чином, без підтверджуючих документів неможливо встановити факт звернення позивача з відповідною вимогою до відповідача.

Строк виконання відповідачем зобов'язань по оплаті за поставлені товарно-матеріальні цінності не встановлювався, а отже у відповідача відсутнє прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, господарський суд Запорізької області не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 59 437 грн. 37 коп. втрат від інфляції та 6 731 грн. 14 коп. 3% річних.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведені їх переконливості, що позивачем зроблено не було.

За таких обставин, господарський суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні 28.05.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" м. Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", Донецька область, м. Маріуполь відмовити.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 02.06.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.