ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.06.2015р. Справа № 907/368/15

За позовом Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Ужгород

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фізична особа - підприємець ОСОБА_3, м. Ужгород (залучена до участі у справі, відповідно до ухвали суду від 31.03.2015р. про порушення провадження у справі №907/368/15)

про розірвання договору безкоштовного користування автозупинкою - комплексом від 27.12.2006року №23, що знаходиться на АДРЕСА_1, укладеного між Управлінням майном міста Ужгородської міської ради та ФОП ОСОБА_2 та зобов"язання ФОП ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні автозупинкою - комплексом, шляхом звільнення та передачі даної автозупинки - комплексу по акту приймання - передачі Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради.

Суддя В.І. Карпинець

За участю представників сторін:

від позивача: Пекар В.І. - начальник юридичного відділу Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради за дов. від 05.01.2015р.

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 - ФОП, ОСОБА_5- представник за нотаріально посвідченою довіреністю від 03.07.2013р.

від відповідача: Різак Н.М. - представник (адвокат) за нотаріально посвідченою довіреністю від 06.11.2012р.

СУТЬ СПОРУ: Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород (далі - позивач) звернувся до господарського суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Ужгород (далі - відповідач ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (залучена до участі у справі, відповідно до ухвали суду від 31.03.2015р. про порушення провадження у справі №907/368/15) (далі-третя особа), про розірвання договору безкоштовного користування автозупинкою - комплексом від 27.12.2006року №23, що знаходиться на АДРЕСА_1, укладеного між Управлінням майном міста Ужгородської міської ради та ФОП ОСОБА_2 та зобов"язання ФОП ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні автозупинкою - комплексом, шляхом звільнення та передачі даної автозупинки - комплексу по акту приймання - передачі Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради.

Представником позивача позовні вимоги підтримано в повному обсязі з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві (а.с.6-9) та з посиланням на підтвердження позовних вимог долученими до справи доказовими матеріалами. Зокрема, як у позовній заяві позивачем, так і в судовому засіданні представником позивача зазначено обставину щодо наявності рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2013р., яке набрало законної сили, про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та про розподіл спільного сумісного майна подружжя, яким залишено за ОСОБА_3 право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці в комплексі з торговим павільйоном на АДРЕСА_1.

Разом з тим ОСОБА_3 не може реалізувати таке право, оскільки наявний договір №23 безкоштовного користування автозупинкою - комплексом від 27.12.2006р., укладений між ОСОБА_2 та Управлінням майном міста Ужгорода, правонаступником якого є Департамент міського господарства Ужгородської міської ради. Оскільки відповідач, на письмову пропозицію позивача, з урахуванням наявності вищезазначеного рішення міськрайонного суду та щодо необхідності його виконання, відмовилася розірвати даний договір в добровільному порядку, а інакше ніж через рішення суду, неможливо розірвати даний договір позивачем в односторонньому порядку, тому позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та якою просить суд розірвати даний договір, з посиланням на норми ст.652 ЦК України. При розірванні договору за рішенням суду, відповідач повинна усунути перешкоди в користуванні автозупинкою - комплексом на АДРЕСА_1 та повернути її позивачеві за актом приймання - передачі.

Третьою особою наданим до справи письмовим поясненням від 25.05.2015р. (а.с.58-61) та представником даної третьої особи, у даному судовому засіданні, позовні вимоги позивача підтримано та із зазначенням, зокрема, тієї обставини, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2013р. було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та розподілено спільне сумісне майно подружжя, визнавши спільною сумісною власністю подружжя квіткові магазини на автобусних зупинках в АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2) та в яких здійснює діяльність ОСОБА_2, оскільки такий квітковий бізнес було започатковано подружжям ОСОБА_3 за рахунок спільних зусиль. Даним рішенням міськрайонного суду було визнано за ОСОБА_3 право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці в комплексі з торговим павільйоном на АДРЕСА_1 та залишено за ОСОБА_2 право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на АДРЕСА_2.

ОСОБА_3 не може реалізувати вищевказане право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці в комплексі з торговим павільйоном на АДРЕСА_1, за умови отримання в Ужгородській міській раді всіх необхідних для цього документів, шляхом переукладення угоди користування вищезазначеним квітковим магазином, оскільки ОСОБА_2 відмовляється розірвати, в добровільному порядку, договір №23 безкоштовного користування автозупинкою - комплексом від 27.12.2006р.. За вищезазначених обставин таке право ОСОБА_2 може бути вирішено в судовому порядку, шляхом розірвання за рішенням суду вищезазначеного договору, відповідно до поданої позивачем позовної заяви, а тому вважають, що заявлені позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Представник відповідача поданим до справи, у даному судовому засіданні, письмовим відзивом від 08.06.2015р. на позовну заяву (а.с.58-61), позовні вимоги повністю заперечила. Зокрема зазначила, що відповідач відповідно до укладеного Договору №23 безкоштовного користування автозупинкою - комплексом від 27.12.2006р. правомірно здійснює користування квітковим магазином, що на автобусній зупинці в комплексі з торговим павільйоном на АДРЕСА_1 у м. Ужгороді не порушуючи санітарних та інших норм. Також зазначає, що не може бути застосована норма ст.652 ЦК України, на яку посилається позивач у позовній заяві, щодо необхідності розірвання в судовому порядку даного договору, за наявності рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2013р., оскільки, зокрема вважає, що визнання, відповідно до вищезазначеного рішення суду, за ОСОБА_3 права на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці в комплексі з торговим павільйоном на АДРЕСА_1, не є істотною зміною обставини, якою сторони керувалися при укладенні даного договору. Також зазначає, що незалежно від того, що є обгрунтованим посилання позивача та третьої особи на те, що вищезазначене рішення суду є обов"язковим до виконання, разом з тим такі посилання не можуть розглядатися, як підстава для розірвання договору в контексті застосування ст.652 ЦК України.

Також зазначає, що для виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2013р. в частині визнання за ОСОБА_3 права на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці в комплексі з торговим павільйоном на АДРЕСА_1 є необхідним отримання виконавчого листа, що в даному випадку не було вирішено.

Крім того зазначає, що у рішенні Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2013р. зазначено про надання ФОП ОСОБА_3 дозволу на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці в комплексі з торговим павільйоном на АДРЕСА_1, за умови отримання всіх необхідних для цього документів в Ужгородській міській раді.

Разом з тим , відповідно до отриманих даним представником відповідача письмових відповідей від виконавчого комітету Ужгородської міської ради (засвідчені копії долучено до справи, а.с.72-73) зазначено, що ФОП ОСОБА_3 із заявою та переліком необхідних документів на отримання підтвердження торговельної діяльності у квітковому магазині на АДРЕСА_1 до управління економіки та підприємництва не звертався, а це в свою чергу, на її думку, є також підставою для відмови у задоволенні даного позову.

Представники позивача та третьої особи даний відзив на позов та зазначені у ньому обставини, у даному судовому засіданні, усно заперечили, зокрема із зазначенням тієї обставини, що наявність рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2013р., є підставою для розірвання у судовому порядку наявного Договору №23 безкоштовного користування автозупинкою - комплексом від 27.12.2006р., оскільки під час позивач, під час укладення з відповідачем вищезазначеного договору не міг знати, що в 2013 році обставини зміняться так, що право на здійснення відповідачем підприємницької діяльності у квітковому магазині за адресою АДРЕСА_1, буде надано судом іншій особі, а тому позивач, при умові знаючи про такі обставини, не укладав би з відповідачем спірний договір на таких умовах. З урахуванням тієї обставини, що сторони даного договору не досягли у добровільному порядку згоди щодо його розірвання, а тому даний договір підлягає розірванню за рішенням суду.

Строк вирішення спору по даній справі продовжувався, відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України (а.с.67-68) та розгляд справи відкладався відповідно до вимог ст. 77 ГПК України (а.с. 41-42 та 56-57).

У судовому засіданні 08.06.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ч.2 ст.85 ГПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2006р. між Управлінням майном міста (правонаступник - Департамент міського господарства Ужгородської міської ради) (позивачем) та ФОП ОСОБА_2 (відповідачем), укладено Договір № 23 безкоштовного користування автозупинкою-комплексом (далі - Договір №23, а.с. 29-30), згідно якого ФОП ОСОБА_2 було передано для здійснення підприємницької діяльності (продажу квітів), в безоплатне користування місце на облаштування автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном на АДРЕСА_1 (п.1.1. Договору).

Договір укладається на термін 10 (десять) років. Після закінчення терміну дії договору відповідач має переважне право на укладення договору оренди (п. 2.1 Договору №23).

Відповідно до розділу 4 Договору №23 зміна умов договору, припинення, розірвання договору між сторонами можливе лише за згодою сторін, або на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Також 20.03.2012р. між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (позивачем) та ФОП ОСОБА_2 (відповідачем) було укладено Договір № 61 безкоштовного користування автозупинкою-комплексом (далі - Договір №61, а.с. 31), згідно якого ФОП ОСОБА_2 було також передано для здійснення підприємницької діяльності (продажу квітів), в безоплатне строкове користування місце на облаштування автобусної зупинки - комплекса АДРЕСА_2 (п.1.1. Договору №61).

Договір укладається на термін 10 (десять) років. Після закінчення терміну дії договору відповідач має переважне право на укладення договору оренди (п. 2.1 Договору №61).

Відповідно до розділу 4 Договору №61 зміна умов договору, припинення, розірвання договору між сторонами можливе лише за згодою сторін, або на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2013р. по справі №712/15508/12, яке набрало законної сили (далі - Рішення міськрайонного суду, а.с.23-28), було розірвано шлюб укладений 05.09.1992р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та проведено розподіл спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зокрема, визнано за ОСОБА_2 право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на АДРЕСА_2, а за ОСОБА_3 визнано право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці за адресою АДРЕСА_1 (а.с.28).

Даним рішенням міськрайонного суду було визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 квіткові магазини на автобусних зупинках в АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2, в яких здійснює діяльність ОСОБА_2, оскільки такий квітковий бізнес на даних об'єктах було започатковано подружжям ОСОБА_3 за рахунок спільних зусиль.

ОСОБА_3, відповідно до рішення міськрайонного суду, отримавши право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, розміщеному на автобусній зупинці за адресою АДРЕСА_1, таким правом не зміг скористатися, оскільки ОСОБА_2 продовжувала здійснювати свою підприємницьку діяльність по реалізації квітів у квітковому магазині, що на автобусній зупинці за адресою АДРЕСА_1 за наявності Договору №23 безкоштовного користування автозупинкою - комплексом від 27.12.2006р..

Враховуючи наявність даної обставини та необхідності виконання рішення міськрайонного суду в даній частині, позивач, з урахуванням тієї обставини, що відповідач продовжує користуватися квітковим магазином, що на автобусній зупинці за адресою АДРЕСА_1, звернувся з письмовою пропозицією, викладеною у листі від 03.03.2015р. (а.с.32-34) до відповідача про необхідність розірвання даного Договору в добровільному порядку.

Дану пропозицію було залишено відповідачем без відповіді.

Оскільки даний договір не був розірваний за згодою сторін у добровільному порядку та з урахуванням тієї обставини, що позивач не має права в односторонньому порядку на розірвання даного Договору, тому позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про розірвання Договору №23 безкоштовного користування авто зупинкою - комплексом від 27.12.2006р. за адресою АДРЕСА_1 з метою виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2013р. у вищезазначеній частині.

Проаналізувавши наявні у справі доказові матеріали щодо предмету спору та наведені доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного:

У статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зазначені підстави виникнення цивільних прав та обов"язків.

Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦК України передбачено, зокрема, що цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Вимогами п.5 ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати і на підставі рішення суду.

Як було зазначено вище, позивачем було укладено з відповідачем Договір №23 безкоштовного користування авто зупинкою - комплексом від 27.12.2006р. за адресою АДРЕСА_1 для здійснення відповідачем підприємницької діяльності з продажу квітів у торговому павільйоні, який буде облаштований в комплексі з автобусною зупинкою на АДРЕСА_1.

Як було зазначено вище, Ужгородським міськрайонним судом рішенням від 16.09.2013р. по справі №712/15508/12 було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та проведено розподіл спільного сумісного майна подружжя, відповідно до якого (даного рішення суду) було визнано, зокрема, за ОСОБА_3 право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці за адресою АДРЕСА_1, тобто у місці, де здійснює підприємницьку діяльність відповідач, відповідно до укладеного Договору №23 безкоштовного користування авто зупинкою - комплексом від 27.12.2006р..

Отже, на підставі вищезазначеного рішення міськрайонного суду третя особа повинна мати можливість здійснювати підприємницьку діяльність у квітковому магазині, що на автобусній зупинці за адресою АДРЕСА_1 та користуватись даним об'єктом.

Оскільки на даний час даний об"єкт використовує відповідач, за наявності укладеного Договору №23 безкоштовного користування авто зупинкою - комплексом від 27.12.2006р., тому третя особа такими діями відповідача, позбавлена такого права.

Враховуючи ту обставину, що третя особа не є стороною вищезазначеного договору, тому не має процесуального права на звернення до суду з відповідним позовом про розірвання даного договору в судовому порядку тощо.

Вимогами ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Вимогами ст. 652 ЦК України передбачені умови зміни або розірвання договору у зв"язку з істотною зміною обставин.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (п.1 ст. 652 ЦК України).

Вимогами ч. 1 п.2 ст. 652 ЦК України передбачено, що договір може бути розірваний за рішенням суду, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання.

Разом з тим ч. 2 п.2 ст. 652 ЦК України передбачає, що договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони, з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Така зміна договору, з підстав, встановлених у п.4 ст. 652 ЦК України можлива за рішенням суду, у зв"язку з істотною зміною обставин та лише у виняткових випадках, коли розірвання договору буде суперечити суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати , необхідні для виконання договору на умовах , змінених судом.

Отже наявність одночасно вищезазначених умов, є необхідним при заявлені заінтересованою стороною позовної вимоги про необхідність зміни договору за рішенням суду.

Разом з тим, при заявлені позову про необхідність розірвання договору за рішенням суду, має бути наявність умови, що сторони не досягли згоди щодо розірвання договору та наявності зміни обставини та яка є істотною, та яка змінилася настільки, що якби сторони договору могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

При укладенні Договору №23 безкоштовного користування авто зупинкою - комплексом від 27.12.2006р., зокрема, сторона даного договору - в даному випадку позивач, не міг знати, що відповідач має намір розірвати шлюб з третьою особою та щодо відповідного поділу майна, яке є спільною сумісною власністю та що за третьою особою за рішенням суду буде визнано право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці за адресою АДРЕСА_1.

Знаючи про такі обставини та що вони настануть, позивач не укладав би з відповідачем спірний договір на умовах зазначених у ньому.

Власником автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном за адресою АДРЕСА_1 є Ужгородська міська рада в особі Департаменту міського господарства.

Отже, під час укладення Договору №23 безкоштовного користування авто зупинкою - комплексом від 27.12.2006р., позивач не міг знати що в 2013році обставини зміняться так, що право на здійснення відповідачем підприємницької діяльності у квітковому магазині за адресою АДРЕСА_1 буде надано судом іншій особі.

Враховуючи ту обставину, що наявне рішення міськрайонного суду, зокрема, яким визнано за ОСОБА_3 право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці за адресою АДРЕСА_1 та з урахуванням тієї обставини, що відповідач добровільно не бажає виконувати рішення міськрайонного суду в даній частині та відповідно добровільно не бажає розірвати спірний договір та надати право третій особі для можливості використання даної торгової точки для здійснення підприємницької діяльності у сфері торгівлі квітами у квітковому магазині, що на автобусній зупинці за адресою АДРЕСА_1, та з урахуванням тієї обставини, що позивачем в односторонньому порядку неможливо розірвати даний договір, тому позивачем і подано даний позов, саме, про розірвання за рішенням суду спірного договору, з посиланням на ст. 652 ЦК України, а не про його зміну за рішенням суду.

В даному випадку підлягає застосуванню вимога ч. 1 п.2 ст. 652 ЦК України, а не вимога ч. 2 п.2 ст. 652 ЦК України на яку посилається відповідач у відзиві на позов.

Оскільки відповідач, на письмову пропозицію позивача, з урахуванням наявності вищезазначеного рішення міськрайонного суду та щодо необхідності його виконання, відмовилася розірвати даний договір в добровільному порядку, а інакше ніж через рішення суду, неможливо розірвати даний договір позивачем в односторонньому порядку, тому позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та якою просить суд розірвати даний договір, з посиланням на норми ст.652 ЦК України.

Суд зазначає, що рішення міськрайонного суду у вищезазначеній частині не може бути виконане інакше, ніж через розірвання Договору №23 безкоштовного користування авто зупинкою - комплексом від 27.12.2006р., за рішенням господарського суду.

При розірванні договору за рішенням суду, відповідач повинна усунути перешкоди в користуванні автозупинкою - комплексом на АДРЕСА_1 та повернути її позивачеві за актом приймання - передачі.

За вищезазначених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача у заявленому предметі позову є такими, що належним чином обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи та фактичними обставинами, а заперечення відповідача такими що спростовуються вищезазначеними обставинами, а тому даний позов підлягає до задоволення.

Суд також зазначає, що позивачем з третьою особою, після розірвання Договору №23 від 27.12.2006р. за рішенням суду, може бути укладено Договір безкоштовного користування автозупинкою - комплексом на АДРЕСА_1 для здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, розташованому на даній автобусній зупинці, при дотриманні всіх передбачених вимог для цього.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судові витрати по даній справі покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 22, 27, 32 - 34, 43, 44, 49, 69 ч.3, 77, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Розірвати Договір №23 від 27.12.2006року безкоштовного користування автозупинкою - комплексом, що знаходиться на АДРЕСА_1, укладений між Управлінням майном міста Ужгородської міської ради (правонаступник - Департамент міського господарства Ужгородської міської ради) та ФОП ОСОБА_2

3. Зобов"язати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 звільнити автозупинку - комплекс, що знаходиться на АДРЕСА_1 у м. Ужгороді, шляхом передачі даної автозупинки - комплексу по акту приймання - передачі Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради.

4. Рішення суду набирає законної сили в порядку встановленому відповідно до ст.85 ГПК України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені вимогами ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 11.06.2015р.

Суддя В.І. Карпинець