РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015Справа №910/6828/15-г

За позовом Прокурора Святошинського району міста Києва

в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Приватного акціонерного товариства «НАУКА - СПОРТ»

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ДПІ у Святошинському районі м. Києва

про внесення змін до договору оренди земельної ділянки

Суддя Трофименко Т.Ю.

В засіданні приймали участь:

Від прокуратури Бондарчук І.П. - посвід. №СМ026128 від 13.05.2014р.

Від позивача: Новак Є.Л. - по дов. №225-КР-404 від 17.02.2015р.

Від відповідача: Грибков М.Є, - по дов. №46 віл 09.04.2015р.

Від третьої особи: не з»явився

Обставини справи:

Прокурор Святошинського району міста Києва звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради з позовом до відповідача, в якому просив суд внести зміни до договору оренди земельної ділянки від 28.03.2005 №75-6-00193, укладеного між Київською міською радою та Приватного акціонерного товариства «НАУКА - СПОРТ»

а саме: викласти пункт 4.2 договору в наступній редакції: «Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється в розмірі 3% (три відсотки) від її грошової оцінки.»

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/6828/15-г, розгляд справи призначено на 14.04.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.04.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 12.05.2015р., у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представників відповідача та третьої особи.

В судовому засіданні представники прокуратури та позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.02.2014 Київською міською радою було прийнято рішення "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України", яким вирішено внести зміни до договорів оренди земельних ділянок згідно з додатком до цього рішення, встановивши річну оренду плату у розмірі трьох відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. До переліку договорів, до яких внесено відповідні зміни, включено і договір оренди земельної ділянки від 28.03.2005 № 75-6-00193, укладений між Київською міською радою та Приватним акціонерним товариством «Наука - Спорт» » оренди земельної ділянки площею 60 806 кв.м. по пр.. Академіка Вернадського, 32 у Святошинському районі м. Києві (кадастровий номер :75:047:0001). Таким чином, прокурор наголошував на тому, що згідно з вимогами ст. 288 Податкового кодексу України, ст. ст. 15 ч. 1, 21 Закону України "Про оренду землі" наявні підстави для внесення в судовому порядку змін в договір оренди щодо встановлення річної орендної плати за земельну ділянку в розмірі 3% (три відсотки) від її грошової оцінки.

12.05.2015р., через загальний відділ діловодства від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позов, відповідно до якого Приватне акціонерне товариство "НАУКА - СПОРТ" заперечує проти позову в повному обсязі, з огляду на наступне.

Прокурор Святошинського району міста Києва не вказує у позовній заяві на наявність спірних відносин між Київрадою (позивачем) та ПрАТ "Наука-спорт" (відповідачем), безпідставно визначаючи "лист-повідомлення № 05704-10123 Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 23.05.201" як пропозицію однієї із сторін цього договору змінити цей договір (внести зміни щодо розміру орендної плати).

Правовідносини з питань досудового врегулювання спорів, що виникають у разі зміни та розірвання господарських договорів регулюються, зокрема, статтею 11 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що "підприємство чи організація, які вважають за необхідне змінити чи розірвати договір, надсилають пропозиції про це другій стороні за договором. Підприємство, організація, які одержали пропозицію про зміну чи розірвання договору, відповідають на неї не пізніше 20 днів після одержання пропозиції. Якщо підприємства і організації не досягли згоди щодо зміни чи розірвання договору, а також у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення господарського суду".

У позовній заяві прокурора Святошинського району міста Києва не має жодного посилання на обставини справи, пов'язані із досудовим врегулюванням договірного спору між Київрадою та ПрАТ "Наука-спорт", оскільки: по-перше, такого досудового врегулювання не відбувалось; по- друге, не існувало та не існує, взагалі, спору між Київрадою та ПрАТ "Наука- спорт" щодо змісту зазначеного договору оренди, і зокрема розміру орендної плати зазначеного в ньому.

Вказані обставини вказують на необґрунтованість та безпідставність позовної заяви прокурора Святошинського району міста Києва, просимо суд відмовити у задоволені позовних вимог повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2007 р. у справі за позовом Національної академії наук України до Київської міської ради за участю третьої особи - Кабінету Міністрів України; третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: закритого акціонерного товариства "Наука-спорт" та Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації (справа №41/351-А), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України у цій справі від 01.08.2007 р., визнано нечинним та скасовано п.п. 4.1. 4.1.1, 4.1.2, 4.1.3, 4.1.4, 4.1.5 і 4.2. п. 4 рішення Київської міської ради № 43/1253 від 12.02.2004 р. "Про оформлення права користування земельними ділянками". Тобто, визнано нечинним та скасовано саме то рішення Київради, що було правовою підставою для укладення договору оренди земельної ділянки між Київрадою та ПрАТ "Наука-спорт" № 75-6-00193 від 11.04.2005 р.

Крім того, ухвалою господарського суду міста Києва від 21.03.2007 р. у справі за позовом ТОВ "Комерційний інформаційно-рекламний центр "Сенс" до Київської міської ради про визнання нечинним пункту 4 рішення Київської міської ради "Про оформлення права користування земельними ділянками" № 43/1253 від 12.02.2004 р. "в порядку забезпечення адміністративного позову заборонено закритому акціонерному товариству "Наука-спорт" (ідент. код 23520073) або будь-яким особам, що діють в інтересах або з дозволу закритого акціонерного товариства "Наука-спорт", вчиняти будь-які дії на земельній ділянці кадастровий номер 0:75:047:0001 площею 60806 кв.м, розташованій по бульвару Академіка Вернадського, 32 у Святошинському районі міста Києва".

В судовому засіданні 12.05.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 13.05.2015р.

Представником позивача в судовому засіданні 13.05.2015р. подано додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В даному судовому засіданні представник відповідача подав клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи та витребування від позивача «Детального плану території в межах вул.. Академіка Кржижановського, вул.. Академіка Вернадського, вул.. М. Краснова, залізничної колії у Святошинському районі м. Києва».

Представник прокуратури та позивача проти задоволення даного клопотання заперечували.

Суд розглянувши дане клопотання прийшов до висновку про його необгрунтованість.

В судовому засіданні 13.05.2015 оголошувалась перерва до 03.06.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2005 між Київською міською радою, як орендодавцем, та Закритим акціонерним товариством «НАУКА - СПОРТ», який в подальшому змінив найменування на Приватне акціонерне товариство «НАУКА - СПОРТ», як орендарем, укладено договір оренди земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №812, та зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 11.04.2005 за № 75-6-00193 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Умовами договору оренди від 28.03.2005 сторони визначили, що за оренду земельної ділянки відповідач сплачує позивачу орендну плату у грошовій формі, незалежно від результатів своєї діяльності. Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 1,5 % від її грошової оцінки (п. п. 4.2).

Відповідно до 4.3. договору оренди від 28.03.2005, розмір орендної плати може змінюватись за згодою сторін шляхом прийняття відповідного рішення Київською міською радою та внесення змін до цього договору.

Пунктом 4.5. договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем щомісячно протягом тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця на відповідний рахунок.

Згідно п. 3.1 договору він укладений на 25 років.

28.02.2012 Київською міською радою було прийнято рішення "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України", яким з метою приведення у відповідність до вимог законодавства істотних умов договорів оренди земельних ділянок, відповідно до статті 30 Закону України "Про оренду землі", статей 40, 41, 286, 288 Податкового кодексу України вирішено внести зміни до договорів оренди земельних ділянок згідно з додатком до цього рішення, встановивши річну оренду плату у розмірі трьох відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, орендарям земельних ділянок, зазначеним у додатку до цього рішення, забезпечити оформлення внесення відповідних змін до договорів оренди земельних ділянок (п. 2), Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) проінформувати про прийняття цього рішення: орендарів земельних ділянок, зазначених у додатку до цього рішення, органи державної податкової служби (п. 3).

До переліку договорів, до яких внесено відповідні зміни, включено і договір оренди земельної ділянки від 28.03.2005 № 75-6-00193, укладений між Київською міською радою та Приватним акціонерним товариством «НАУКА - СПОРТ» щодо оренди земельної ділянки площею 60806 кв.м. на пр.. Академіка Вернадського, 32 у м. Києві (кадастровий номер :75:047:0001).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор стверджує, що зміна розміру відсотків від грошової оцінки землі є підставою для внесення змін до договору в частині орендної плати, в той час як відповідач ухиляється від вчинення відповідних дій, у зв'язку з чим прокурор заявляє вимоги в інтересах держави в особі Київської міської ради просить внести зміни до договору оренди земельної ділянки від 28.03.2005 р. щодо приведення умов договору в частині розміру орендної плати у відповідність до вимог чинного законодавства, посилаючись на положення ст. 188 Господарського кодексу України, ст.ст. 274, 288 Податкового кодексу України.

Пунктом 5 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує справи, зокрема, за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Статтею 36-1 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів, внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчинюються у відносинах між ними або державою.

Конституційний суд у рішенні від 08.04.1999 у справі №3-рн/99 (далі рішення Конституційного суду) вказав, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява, за статтею 2 Арбітражного процесуального кодексу України (зараз ГПК), є підставою для порушення справи в арбітражному суді.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст.13 Конституції України земля є об"єктом власності Українського народу, від імені якого права власності здійснюють органи державної влади та органи державної влади і місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України в державній власності перебувають усі землі України, за винятком комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається та реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів АРК, Київської та Севастопольської міської Ради, районних державних адміністрацій у відповідності до закону.

Згідно зі ст. 9 Земельного кодексу України передача земельних ділянок у власність чи користування громадян чи юридичних осіб відноситься до повноважень Ради.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про столицю України місто-герой Київ", місцеве самоврядування у м. Києві здійснюється територіальною громадою міста, в тому числі, через Київську міську раду.

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України юридичні громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 9 Земельного кодексу України встановлено, що розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування відноситься до повноважень Київської міської ради.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до ч. 2 статті 16 Закону України "Про оренду землі", укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Згідно п. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Таким чином, прокурором вірно визначено позивача - Київську міську раду, як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами відповідно (ст. 3 Земельного кодексу України).

Виходячи зі змісту ст. 19 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, централізується на спеціальних бюджетних рахунках, розподіляється і використовується відповідно до Закону України "Про плату за землю" і не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється зазначеним Законом.

У відповідності до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" умови договору оренди про розмір орендної плати можуть переглядатися за згодою сторін. Орендар має право вимагати відповідного зменшення орендної плати у випадках, якщо стан орендованої земельної ділянки погіршився не внаслідок дій чи бездіяльності орендаря.

Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку (ст. 30 Закону України "Про оренду землі").

На момент укладення спірного договору, розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також напрями використання коштів, що надійшли від плати за землю, відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку регулювались Законом України "Про плату за землю", статтею 2 якого встановлено, що плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

З 01.01.2011 р. набрав чинності Податковий кодекс України, положеннями якого передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Відповідно до ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України статтею 188 якого передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Нормами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

В пункті 4.3. договору оренди земельної ділянки від 28.03.2005 сторонами передбачена можливість зміни розміру орендної плати, зокрема, у разі коли внаслідок змін у законодавстві орендна плата стане меншою від розміру земельного податку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для перегляду розміру орендної плати - у разі законодавчої зміни її граничного розміру, оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності була/є (як на момент укладення спірного договору, так і на момент розгляду спору в суді) регульованою.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 19.01.2011 р. у справі №41/153пд, в постановах Верховного Суду України від 06.12.2010 р. у справі №2-1/1006-200, від 30.05.2011 р. у справі №17/299-10, від 04.07.2011 р. у справі №41/81пд, від 23.05.2011 р. у справі №7/105-10 (30/234-09).

Як зазначено в п. 2.18. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", вирішення спорів про внесення змін до договору пов'язане із застосуванням положення частини першої статті 626 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір є узгодженим волевиявленням двох або більше сторін, і тому суд не може зобов'язати іншу сторону договору внести зміни до нього. Отже, зацікавлена сторона у випадках, передбачених законом, може просити суд про внесення зміни до договору згідно з рішенням суду, а не про зобов'язання відповідача внести такі зміни до договору.

Згідно з п. 2.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку. Оскільки відповідно до частини першої статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, внесення змін до договору оренди землі у разі зміни ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів уповноваженим органом повинно здійснюватися з дотриманням порядку, визначеного цією статтею Господарського кодексу України. У разі не досягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

При цьому, згідно з позицією Верховного Суду України, що викладена у постанові від 20.11.2012 р. у справі № 28/5005/640/2012 з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р., надсилання відповідачу про внесення змін до спірного договору оренди є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання вимог ст. 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що запропонована прокурором редакція пункту 4.2. договору оренди земельної ділянки від 28.03.2005 узгоджується з рішенням Київської міської ради №89/9146 від 28.02.2013, а тому вимога прокурора внести зміни до договору оренди земельної ділянки від 28.03.2005р., зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 11.04.2005 за № 75-6-00193 у книзі записів державної реєстрації договорів, укладеного між Київською радою та Закритим акціонерним товариством «НАУКА - СПОРТ, на даний час Приватним акціонерним товариством «НАУКА - СПОРТ», а саме: викласти пункт 4.2 договору в наступній редакції: "Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється в розмірі 3% (три відсотки) від її грошової оцінки Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством» - є законною, обґрунтованою, доведеною належним та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позов судом до уваги не приймаються з огляду на вищевикладене.

Крім того, при задоволенні позову суд приймає до уваги ту обставину, що договір оренди земельної ділянки на даний час є чинним, не припинив свою дію в частині проданої земельної ділянки частині, а тому позов підлягає задоволенню.

Судовий збір за вимогу немайнового характеру, відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Внести зміни до договору оренди земельної ділянки від ділянки від 28.03.2005, укладеного між Київською міською радою та Закритим акціонерним товариством «НАУКА - СПОРТ, на даний час Приватним акціонерним товариством «НАУКА - СПОРТ», зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 11.04.2005 за № 75-6-00193 у книзі записів державної реєстрації договорів, а саме: викласти пункт 4.2 договору в наступній редакції: "Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється в розмірі 3% (три відсотки) від її нормативної грошової оцінки.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «НАУКА - СПОРТ», (; місцезнаходження: 03142 м. Київ, бульвар Вернадського, 32, ) в доход Державного бюджету України судовий збір в сумі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 09.06.2015р.

Суддя Трофименко Т. Ю.