ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"03" червня 2015 р.Справа № 922/2501/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Дніпропетровськ
до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Куп'янськ
про про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - Левицька А.В. (дов. № 8208-К-О від 20.10.2014 року);

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"(позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 247790,80 грн., з яких: 119196,00 грн. - заборгованість за кредитом; 89241,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 39352,86 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; а також покласти на відповідача судовий збір.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором банківського обслуговування № Б/Н від 17.04.2013 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.04.2015 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 20.05.2015 року.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 20.05.2015 року до 03.06.2015 року.

Представник позивача в призначеному судовому засідання надав заяву про припинення провадження у справі в порядку п. 1-1 ч.1. ст. 80 ГПК України (вх. № 22577), яка мотивована укладанням з відповідачем генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості.

Представник відповідача в призначене судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення, яке міститься в матеріалах справи.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

17.04.2013 р. між публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" (позивач, банк) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) на підставі заяви про відкриття поточного рахунку (а.с. 32) було укладено договір банківського обслуговування б/н (надалі - Договір), згідно якого позивач відкрив відповідачу поточний рахунок НОМЕР_1, на який було встановлено кредитний ліміт.

Відповідно до заяви, відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (далі - Умови), тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою склали договір банківського обслуговування № б/н від 17.04.2017 року (далі - договір), та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Відповідно до Договору Відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Позивач свої зобов'язання за договором б/н від 17.04.2013 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі обумовленим договором, однак відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості, у зв'язку з чим у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 247790,80 грн., з яких:119196,00 грн. - заборгованість за кредитом; 89241,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 39352,86 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором;.

Враховуючи те, що відповідач заборгованість за договором банківського обслуговування б/н від 17.04.2013 року не сплатив, позивач 20.04.2015 року звернувся до суду з позовною заявою про стягнення вищезазначеної заборгованості.

Як зазначив позивач, після звернення позивача з позовом до суду, між ним та відповідачем 28.04.2015 року було укладено додаткову угоду до договору банківського обслуговування б/н від 17.04.2013 р. про реструктуризацію, відповідно до умов якої, сума заборгованості, що виникла в період з дати надання відповідачу кредиту до дати підписання цієї угоди зменшується на 125 817,03 грн. у випадку внесення відповідачем 137 075,40 грн. на погашення простроченої заборгованості за кредитом ( п. 1.2., 1.3. додаткової угоди).

Як зазначає позивач, відповідачем у повному обсязі виконано умови наведеної додаткової угоди та сплачено грошові кошти у сумі 137075,40 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи випискою по рахунку відповідача, у зв'язку з цим позивачем було проведено списання частини боргу, обумовленого умовами додаткової угоди у сумі 125 617,03 грн. Таким чином заборгованість відповідача по спірному договору банківського обслуговування відсутня.

Так, відповідно до п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18, господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Відповідно до ч.1 п.1.1. ст. 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що позивачем було проведено реструктуризацію заборгованості відповідача, внаслідок чого заборгованість по договору банківського обслуговування б/н від 17.04.2013 року відсутня, що підтверджується наданими позивачем доказами оплат від 28.04.2015 року на суму 137075,40 грн., суд дійшов до висновку, що заява позивача про припинення провадження у справі підлягає задоволенню, а провадження у справі № 922/2501/15 підлягає припиненню на підставі ч.1 п. 1.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмета спору.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно положень процесуального закону, повернення судових витрат у випадку припинення провадження у справі (ст. 80 ГПК України), можливе саме у випадку коли спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, оскільки в такому випадку відсутній об'єкт справляння судового збору згідно вимог закону.

У всіх інших випадках застосування статті 80 ГПК України, суд має вирішити питання про розподіл між сторонами господарських витрат, тобто про покладення таких витрат або на позивача, або на відповідача у справі.

Відповідно до ч. 2 статті 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно з п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.03.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. Зокрема, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача.

Отже, якщо наслідком припинення провадження у справі стали дії відповідача (сплата боргу після звернення позивача з позовом до суду), здійснені судові витрати покладаються на нього.

Доказів щодо сплати судового збору відповідачем до суду не надано. Також відповідні докази відсутні у матеріалах справи.

Як вбачається з наданих сторонами документів, спір між сторонами було врегульовано внаслідок реструктуризації заборгованості відповідача під час розгляду справи, проте і виник він внаслідок неправильних дій останнього, враховуючи це та відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 22, 49, ч.1. п.1.1 ст.80, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №922/2501/15 за позовом Приватного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором банківського обслуговування № Б/Н від 17.04.2013 року припинити .

Суддя О.О. Ємельянова