ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р.Справа № 924/1620/14

Господарський суд Хмельницької області у складі:

судді Субботіної Л.О., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО" м. Червоноград Львівської області

до Виробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест" с.Велика Калинівка Хмельницького району Хмельницької області

про стягнення 34 939,44 грн. 3 % річних та 265 782,02 грн. інфляційних втрат

Представники сторін:

позивач: Юзвенко В.Г. - за довіреністю від 23.09.2012р.

відповідач: Мельников Р.О. - за довіреністю від 13.08.2013р.

Рішення приймається 03.06.2015р., оскільки в судовому засіданні 18.05.2015р. оголошувалась перерва.

В судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 34 939,44 грн. 3 % річних та 265 782,02 грн. інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог вказує, що рішенням господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. по справі №19/5025/918/12, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.04.2014р., було стягнуто з відповідача на користь позивача 1661137,66 грн. боргу, 104748,61 грн. 3% річних, 1850857,78 штрафу, 63492,59 грн. витрат на оплату судового збору, 92,24 грн. витрат на оплату експертизи та стягнуто з позивача на користь відповідача 3701715,56 грн. штрафу, 48720,00 грн. витрат на оплату судового збору. Постановою Вищого господарського суду України від 23.07.2014р. касаційну скаргу задоволено частково, рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 09.04.2014р. в частині стягнення з ТОВ ПКВ "КОНО" на користь ВКП "Явір-Інвест" 3701715,56 грн. штрафу змінено, зменшивши суму штрафу до 2000000,00 грн. В решті рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 09.04.2014р. залишено без змін.

Вказує, що позивач заявою вих.№1710/01-З-14 від 17.10.2014р. про зарахування зустрічних однорідних вимог повідомив відповідача про те, що зобов'язання позивача перед відповідачем припинено повністю, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, в сумі 2048812,24 грн., з яких - 92,24 грн. витрати на оплату експертизи, 2000000,00 грн. штраф, 48720,00 грн. витрати на оплату судового збору. В результаті проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, сума заборгованості відповідача перед позивачем залишилась в розмірі 1631424,40 грн. основного боргу.

Станом на 23.10.2014р. зобов'язання відповідача по сплаті основної заборгованості у сумі 1631424,40 грн. по договору №08/11 від 22.08.2011р. не виконані. В зв'язку з чим позивач у відповідності до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу 3 % річних в розмірі 34939,44 грн. за період з 08.02.2014р. по 23.10.2014р. та інфляційні збитки в сумі 265782,02 грн. за лютий-вересень 2014 року.

Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, вважає їх правомірними та обґрунтованими.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, однак, письмового відзиву на позов не подав.

В судовому засіданні 18.05.2015р. представником відповідача було подано клопотання про зупинення провадження у справі до вступу у законну силу рішення по справі № 914/260/15.

Згідно ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК) Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин (пункт 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Судом враховується, що згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 115 ГПК України визначено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Як вбачається з матеріалів справи № 924/1620/14, позивачем заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати, які нараховані на суму основної заборгованості відповідача згідно договору поставки № 08/11 від 22.08.2011р., що була стягнута за рішенням господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р.

Вказане рішення суду є чинним та обов'язковим до виконання відповідачем.

Зважаючи на викладене, обставини, що встановлені при вирішенні справи №914/260/15, жодним чином не впливають на подання і оцінку доказів у даній справі. Тому клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі не підлягає задоволенню.

Також в судовому засіданні 03.06.2015р. представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи до вирішення пов'язаної з нею справи № 19/5025/918/12, яка 09.06.2015р. буде розглядатися Вищим господарським судом України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є:1) нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; 1-1) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 2) неподання витребуваних доказів; 3) необхідність витребування нових доказів; 4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; 5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Судом враховується, що наведені відповідачем обставини не можуть бути підставою для відкладення розгляду справи. Крім того, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.02.2015р. рішення господарського суду Хмельницької області від 11.12.2014р. було скасовано, у задоволенні заяви виробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест" про перегляд рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. у справі №19/5025/918/12 за нововиявленими обставинами відмовлено, рішення від 07.02.2014р. у справі 19/5025/918/12 залишено без змін.

Зважаючи на викладене, враховуючи закінчення процесуальних строків розгляду справи, суд відхиляє клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Судом під час розгляду матеріалів справи встановлено наступне:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. по справі №19/5025/918/12, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.04.2014р., було стягнуто з виробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест" на користь товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО" 1 661 137,66 грн. боргу, 104 748,61 грн. 3 % річних , 1 850 857, 78 грн. штрафу , 63 492, 59 грн. витрат на оплату судового збору. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО" на користь виробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест" 92,24 грн. витрат на оплату експертизи, 3 701 715, 56 грн. штрафу , 48 720 грн. витрат на оплату судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.07.2014р. касаційну скаргу задоволено частково, рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 09.04.2014р. в частині стягнення з ТОВ ПКВ "КОНО" на користь ВКП "Явір-Інвест" 3701715,56 грн. штрафу змінено, зменшивши суму штрафу до 2000000,00 грн. В решті рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 09.04.2014р. залишено без змін.

Вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що згідно договору поставки № 08/11 від 22.08.2011р. позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 18 889 989,09 грн. Натомість відповідачем було сплачену позивачу 17 228 851, 43 грн. Решту товару на суму 1661137,66 грн. відповідач не оплатив. Тому судом були задоволені позовні вимоги за первісним позовом щодо стягнення з відповідача 1 661 137,66 грн. боргу за поставлений товар.

17.10.2014р. позивач направив відповідачу заяву вих.№1710/01-З-14 про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій повідомив, що зобов'язання позивача перед відповідачем припинено повністю шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, в сумі 2048812,24 грн., з яких - 92,24 грн. витрати на оплату експертизи, 2000000,00 грн. штраф, 48720,00 грн. витрати на оплату судового збору. В результаті проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, сума заборгованості відповідача перед позивачем залишилась в розмірі 1631424,40 грн. основного боргу за договором № 08/11 від 22.08.2011р.

В зв'язку з несплатою відповідачем основної суми заборгованості в розмірі 1631424,40 грн. по договору поставки №08/11 від 22.08.2011р., позивач у відповідності до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу 3 % річних в розмірі 34939,44 грн. за період з 08.02.2014р. по 23.10.2014р. та інфляційні збитки в сумі 265782,02 грн. за лютий-вересень 2014 року.

Аналізуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, судом до уваги приймається наступне:

Згідно з абз. 2 ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно ст. 712 ЦК України, ст. 265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів поставки. Так, на підставі договору поставки № 08/11 від 22.08.2011р. позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 18889989,09 грн. Відповідач за отриманий товар розрахувався лише частково на суму 17228851,43 грн. Решту товару на суму 1661137,66 грн. відповідач не оплатив.

В зв'язку із вказаним рішенням господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. по справі №19/5025/918/12, залишеним без змін в цій частині постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.04.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 23.07.2014р., було стягнуто з відповідача на користь позивача 1 661 137,66 грн. боргу, 104 748,61 грн. 3 % річних , 1 850 857, 78 грн. штрафу , 63 492, 59 грн. витрат на оплату судового збору.

Згідно ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що відповідач допустив порушення умов договору поставки № 08/11 від 22.08.2011р. в частині своєчасної оплати вартості отриманого товару.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3 % річних в розмірі 34939,44 грн. за період з 08.02.2014р. по 23.10.2014р. та інфляційні збитки в сумі 265782,02 грн. за лютий-вересень 2014 року, які нараховані на суму основної заборгованості.

Судом враховується, що згідно п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Проаналізувавши поданий позивачем розрахунок 3 % річних, судом встановлено, що позивачем обґрунтовано в межах можливих нарахувань заявлено до стягнення 3 % річних в сумі 34939,44 грн.

Щодо інфляційних втрат, то за період з лютого по вересень 2014 року їх розмір становить 264981,58 грн. Тому у стягненні 800,44 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у загальному розмірі 299 921,02 грн., в тому числі 34 939,44 грн. 3 % річних, 264 981,58 грн. інфляційні втрати.

Відповідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.1,12, 33, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО" м.Червоноград Львівської області до Виробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест" с.Велика Калинівка Хмельницького району Хмельницької області про стягнення 34 939,44 грн. 3% річних та 265 782,02 грн. інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з Виробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест" (Хмельницька обл., Хмельницький р-н, с.Велика Калинівка, код 21319929) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО" (Львівська обл., м.Червоноград, вул.Паркова, 2, кв. 17, код 13818328) 34 939,44 грн. (тридцять чотири тисячі дев'ятсот тридцять дев'ять гривень 44 коп.) 3 % річних, 264 981,58 грн. (двісті шістдесят чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят одна гривня 58 коп.) інфляційних втрат, 5998,42 грн. (п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто вісім гривень 42 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У стягненні 800,44 грн. інфляційних втрат відмовити.

Повне рішення складено 08.06.2015р.

Суддя Л.О. Субботіна

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу (Львівська обл., м. Червоноград, вул. Паркова, 2, кв. 17),

3 - відповідачу (м. Хмельницький, вул. Пілотська, 14).