ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015 р. Справа№ 914/66/15

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів: Бортник О.Ю. - головуюча, Крупник Р.В., Березяк Н.Є. при секретарі судових засідань Гривняк Г.Т. розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Трускавець,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - ТзОВ) «Трускавецьінвест», м. Трускавець,

про стягнення 242685, 73 грн. основного боргу, 24268,57 грн. пені, 398,94 грн. трьох процентів річних

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_6 - представник,

від відповідача - не з'явився,

Суть спору: Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, м. Трускавець, звернувся до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з ТзОВ «Трускавецьінвест», м. Трускавець, 242685, 73 грн. основного боргу, 24268,57 грн. пені, 398,94 грн. трьох процентів річних. Позовні вимоги мотивовано невиконання відповідачем умов Договору поставки товарно-матеріальних цінностей № 4 від 01.06.2014 р., а також нормами ст.ст. 530, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 174, 180, 181, 193, 216, 218, 230 ГК України. Згодом позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в частині трьох процентів річних до 3091,75 грн., а в частині пені - до 45651,52 грн.

Представник позивача у судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав повністю, не подав суду витребувані ухвалами суду докази того, що поставка здійснювалась на підставі Договору № 4.

Відповідач у відзиві просить повністю відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що нарахування позивачем пені суперечить вимогам Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Ухвалою суду від 11.03.2015 р. в складі судді Козак І.Б. призначено колегіальний розгляд справи № 914/66/15. Внаслідок автоматичного розподілу членами колегії суду з розгляду справи № 914/66/15 визначено суддів Крупника Р.В. та Яворського Б.І. В зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Козак І.Б. та перебуванням судді Яворського Б.І. на навчанні призначено повторний автоматичний розподіл та визначено суддею-доповідачем у справі суддю Бортник О.Ю. та членом колегії з розгляду справи № 914/66/15 суддю Березяк Н.Є.

Розгляд справи відкладався з підстав, наведених в наявних у матеріалах справи ухвалах суду.

Беручи до уваги відсутні клопотань з боку відповідача про відкладення розгляду справи суд вважає за можливе розглянути спір у справі відповідно до вимог ст. 75 ЦК України за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, господарський суд Львівської області дійшов висновку, що позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 06 травня 2015 р., підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 549, 611, 625, 629 Цивільного кодексу України суб"єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов"язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Договір є обов"язковим до виконання сторонами. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з наявними у матеріалах справи належно завіреними копіями видаткових накладних позивач, починаючи з 19.06.2014 р. по 31.10.2014 р. поставив відповідачу продукти харчування. Відповідач прийняв зазначену продукцію без зауважень та застережень щодо кількості та якості. За поставлену продукцію відповідач відповідно до наявних у матеріалах справи виписок по рахунку розрахувався частково, сплативши протягом липня - листопада 2014 р. 326351,48 грн., вказавши у платіжних документах, що оплачує рахунки позивача, які за номерами та датами відповідали видатковим накладним на поставку товарів.

Враховуючи ту обставину, що у видаткових накладних, наявних у матеріалах справи, відсутні посилання на Договір № 4 поставки товарно-матеріальних цінностей як на підставу поставки товарів, суд ухвалами вимагав від позивача подати інші докази того, що поставка відбувалась на підставі згаданого Договору № 4. Однак, такі докази суду позивачем не подані. За таких обставин, у матеріалах справи відсутні та сторонами суду не подані докази, на підставі яких суд може дійти обґрунтованого висновку про те, що продукція по наявних у матеріалах справи видаткових накладних поставлялась відповідачу на підставі Договору № 4. Суд дійшов висновку, що вказана поставка носила позадоговірний характер та відбувалась виключно на підставі наявних у матеріалах справи видаткових накладних.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується (див. постанову Вищого господарського суду України від 28.02.2012 N 5002-8/481-2011).

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (див. постанову Вищого господарського суду України від 21.04.2011 N 9/252-10). Такі висновки суду відповідають висновкам Вищого господарського суду України, викладеним у інформаційному листі від 17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012. Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позивач стверджує, що заборгованість відповідача за поставлені йому по наявних у матеріалах справи видаткових накладних продукти харчування становить 242685,73 грн. Вказані доводи позивачем не спростовано. Однак, судом встановлено, що видаткова накладна № РН-0000117 від 8 серпня 2014 р. не підписана відповідачем та не скріплена його печаткою, а тому не є належним доказом отримання ним від позивача товару на суму 16672,86 грн. За таких обставин, задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 226012,87 грн. заборгованості.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 09.12.2014 р. по 12.05.2015 р. підлягають задоволенню частково в сумі 2879,34 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки у матеріалах справи відсутні та позивачем суду не подані докази того, що між сторонами відповідно до вимог ст. 547 ЦК України вчинено у письмовій формі правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання з оплати продукції у виді неустойки.

Судові витрати у справі на підставі ст. 49 ГПК України слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 116 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест» (82200, Львівська область, м. Трускавець, вул. Суховоля, 61, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (82200, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) 226012,87 грн. заборгованості, 2879,34 грн. трьох процентів річних та 4577,84 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

2. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

4. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 05.06.2015 р.

Суддя Бортник О.Ю.,

Суддя Крупник Р.В.,

Суддя Березяк Н.Є.