номер провадження справи 19/78/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2015 Справа № 908/2592/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до Комунального підприємства «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради (71701, Запорізька область, м. Токмак, вул. Шевченка, 45-А)

про стягнення 5367134,23 грн.

Суддя Давиденко І.В.

Представники:

Від позивача: Остапенко В.М. - представник за довіреністю № 14-109 від 18.04.15.

Від відповідача: Бохан М.І. - представник за довіреністю № 1090 від 08.10.14.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Запорізької області 15.04.15. звернулось Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з позовною заявою до Комунального підприємства «Токмак тепло енергія» Токмацької міської ради про стягнення 5367134,23 грн. заборгованості за Договором № 13/4155 про переведення боргу від 27.12.13., з яких: 3770000,00 грн. - суми основного боргу, 286467,79 грн. - пені, 1085742,31 грн. - втрат від інфляції, 224924,13 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов Договору та вимог чинного законодавства України не виконав свої зобов'язання перед позивачем по сплаті вартості поставленого газу за період з січня 2013 р. по квітень 2013 р., внаслідок чого у Комунального підприємства «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради виникла заборгованість.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.04.15. порушено провадження у справі № 908/2592/15-г, справі присвоєно номер провадження 19/78/15, судове засідання призначено на 06.05.15. о 11-30.

Представник позивача в судовому засіданні 06.05.15. підтримав позовні вимоги, просив суд позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити повністю.

Від відповідача через Відділ діловодства господарського суду 06.05.15. надійшов письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого Комунальне підприємство «Токмак тепло енергія» Токмацької міської ради визнає суму основного боргу в розмірі 3770000,00 грн. та не згоден з розрахунком позивача щодо нарахування пені, втрат від інфляції та 3% річних, оскільки, на думку відповідача, позивачем невірно визначено кількість днів прострочення та помилково зараховано день здійснення оплати до дня прострочення суми боргу без врахування часткової оплати з боку відповідача.

Від відповідача через Відділ діловодства господарського суду 06.05.15. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для можливості надання нових доказів у справі.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 06.05.15. на підставі ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи № 908/2592/15 відкладено на 28.05.15. о 11-00 год.

Представник позивача в судовому засіданні 28.05.15. підтримав позовні вимоги, просив суд позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити повністю.

Через Відділ документального документообігу господарського суду 28.05.15. від відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи документів та про зменшення розміру пені, відповідно до якого Комунальним підприємством «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради зазначено, що стягнення з відповідача пені є непосильним тягарем, сплата якого призведе до більш тяжкого фінансового стану, використання коштів не за призначенням, що позбавить можливості фінансувати нагальні потреби підприємства, поставить під загрозу працездатність систем теплопостачання, їх технічний стан, безпечну експлуатацію, в зв'язку з чим, відповідач просить зменшити розмір пені до 71328,38 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.05.15. визнав суму основного боргу, в задоволенні суми пені, 3 % річних та збитків від інфляції просив відмовити.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов повністю або частково…

Згідно зі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 908/2592/15-г.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

28.12.12. року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Токмак теплоенергія» (далі - Первісний боржник) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу № 13/3735-БО-13 (далі Договір).

Згідно з п. 1.2 договору, газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками та їх регіональними осередками.

Згідно з Договором, позивач поставив протягом січня - квітня 2013 року, а Покупець прийняв природний газ в обсязі 860,087 тис. куб. м на загальну суму 4009498,52 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу:

- від 31.03.13. за січень 2013 р. на суму 1509297,62 грн.;

- від 31.03.13. за лютий 2013 р. на суму 1245783,68 грн.;

- від 31.03.13. за березень 2013 р. на суму 1192448,76 грн.;

- від 30.04.13. за квітень 2013 р. на суму 61968,46 грн.

Відповідач за відпущений природний газ в установленому Договором порядку і строк не розрахувався.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначається позивачем, оплату за поставлений газ відповідач не здійснював, чим порушив умови Договору.

27.12.13. року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Товариством з обмеженою відповідальністю «Токмак теплоенергія» та Комунальним підприємством «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради (далі - Новий боржник) був укладений Договір про переведення боргу №13/4153 від 27.12.13. ( далі - договір).

Відповідно до Договору про переведення боргу, за згодою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг за Договором 13/3735-БО-13 від 28.12.12., а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов'язання та замінює Первісного боржника у зобов'язанні.

Позивач посилається на те, що відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості поставленого газу оплатив частково в сумі 229498,52 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач вартість поставленого газу за період з січня 2013 р. по квітень 2013 р. у повному обсязі не оплатив, чим порушив умови Договору та вимоги чинного законодавства України, в зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за вказаний вище період, станом на день звернення позивача до суду з даним позовом, склала 3770000,00 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з нормою ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п. 6 Договору про переведення боргу встановлено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором.

Таким чином, у зв'язку з тим, що в матеріалах справи відсутні: заяви сторін про розірвання Договору, відповідне рішення Господарського суду про припинення дії Договору, або докази ліквідації підприємств, судом встановлено, що цей Договір був автоматично пролонгований на той саме строк і на тих самих умовах.

Судом встановлено, що свої зобов'язання за Договором позивачем виконано у повному обсязі, що підтверджується актами прийому-передачі природного газу: від 31.03.13. за січень 2013 р. на суму 1509297,62 грн.; від 31.03.13. за лютий 2013 р. на суму 1245783,68 грн.; від 31.03.13. за березень 2013 р. на суму 1192448,76 грн.; від 30.04.13. за квітень 2013 р. на суму 61968,46 грн., належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи.

Згідно з п. 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Однак відповідач, як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, в порушення умов Договору, оплату за поставлений природний газ за період з січня 2013 р. по квітень 2013 р. здійснив лише частково в розмірі 229498,52 грн., про що свідчать банківські виписки з рахунку позивача, належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів повної оплати заборгованості, про яку заявлено в позовній заяві, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Таким чином, судом встановлено, що сума боргу Комунального підприємства «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за період з січня 2013 р. по квітень 2013 р. складає 3770000,00 грн.

Згідно з п. 3.1 Договору про переведення боргу, Новий боржник бере на себе обов'язок щодо сплати переведеного боргу та штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов'язань за Договором купівлі-продажу природного газу № 12/490-БО-13 від 28.08.12.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по платежах, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача на свою користь 224924,13 грн. - 3 % річних та 1085742,31 грн. - збитків від інфляції.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 224924,13 грн. - 3 % річних та 1085742,31 грн. - збитків від інфляції (за обґрунтованим розрахунком позивача).

Також позивач на підставі п. 7.2 Договору просить суд стягнути з відповідача 286467,79 грн. - пені.

Пунктом 7.2 Договору сторони передбачили, що в разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 / від суми простроченого платежу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перерахувавши суму пені, судом встановлено, що позивачем допущено помилку при її розрахунку.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 285851,64 грн. (за обґрунтованим розрахунком суду).

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені суд відмовив в його задоволенні з огляду на наступне:

При вирішенні питання щодо стягнення неустойки суд враховує: причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, майновий стан сторін, а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, та приходить до наступних висновків.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне положення міститься і в ст. 233 Господарського кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Судом встановлено, що відповідачем належними засобами доказування не доведено суду тяжкого матеріального стану відповідача та не подано документальних доказів на підтвердження вказаних в клопотання про зменшення пені підстав.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 44, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради (71701, Запорізька область, м. Токмак, вул. Шевченка, 45-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 20077 (три мільйона сімсот сімдесят тисяч) грн. 00 коп. - основного боргу, 285851 (двісті вісімдесят п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят одну) грн. 64 коп. - пені, 224924 (двісті двадцять чотири тисячі дев'ятсот двадцять чотири) грн. 13 коп. - 3 % річних, 1085742 (один мільйон вісімдесят п'ять тисяч сімсот сорок дві) грн. 31 коп. - збитків від інфляції, 73071 (сімдесят три тисячі сімдесят одну) грн. 61 коп. - судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.06.15.

Суддя І.В. Давиденко