ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р.Справа № 916/4851/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Бєляновського В.В.,
суддів: Величко Т.А.,
Таран С.В.

при секретарі - Альошиній Г.М.

за участю представників:
Від позивача: Кюссе І.Г.
Від 1 відповідача: Турченко О.В.
Від 2 відповідач: Стратулат С.Д.
Від Кабінету Міністрів України: Нероденко М.М.
Від Міністерства оборони України: Дідух С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційні скарги Фермерського господарства "Веста-Юг", Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області та Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району
на рішення господарського суду Одеської області
від 09 лютого 2015р.
по справі № 916/4851/14
за позовом: Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області
до відповідачів:
1) Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району
2) Фермерського господарства "Веста-Юг"
за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони України
про визнання договору недійсним та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року Тарутинська районна державна адміністрація звернулася до господарського суду Одеської області з позовом (з урахуванням уточнень до нього) до Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району (далі - Білгород-Дністровська КЕЧ району) та фермерського господарства "Веста-Юг" про визнання недійсним договору № 1-2014 від 07.04.2014р., укладеного між відповідачами, та зобов`язання Білгород-Дністровської КЕЧ району зняти з обліку земельну ділянку загальною площею 7000 га, яка розташована на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що зазначений договір суперечить вимогам чинного законодавства в частині наявності повноважень Білгород-Дністровської КЕЧ району щодо укладання даного договору та порушує інтереси держави в особі Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області.
У відзивах на позовну заяву Білгород-Дністровська КЕЧ району та ФГ «Веста-Юг» не визнали позов посилаючись на відповідність оспорюваного договору вимогам діючого законодавства України та відсутність порушеного або оспорюваного права позивача у зв`язку з укладанням даного договору, за захистом якого він міг би звернутися до суду, з огляду на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.12.2014р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів залучено Міністерство оборони України, яке у відзиві на позовну заяву просило відмовити у задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що позивачем не доведено в чому полягає порушення його прав укладенням спірного договору та не обґрунтовано доказами підстави заявленого позову.
Рішенням господарського суду Одеської області від 09 лютого 2015 року (суддя Цісельський О.В.) позов задоволено частково. Визнано недійсним договір № 1-2014 від 07.04.2014р. про передачу 7000 гектарів землі для виробництва сільськогосподарських культур, укладений між Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району та фермерським господарством "Веста-Юг". Стягнуто з Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району та фермерського господарства "Веста-Юг" на користь Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області витрати по сплаті судового збору в сумі 609 грн. з кожного. В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі та уточненнях до неї Фермерське господарство "Веста-Юг" просить зазначене рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Апеляційна скарга обґрунтована неповним з`ясуванням обставин, що мають істотне значення для прийняття правильного рішення по справі, порушенням норм матеріального та процесуального права.
Не погоджуючись з рішенням господарського суду першої інстанції до Одеського апеляційного господарського суду також звернулася Тарутинська районна державна адміністрація з апеляційною скаргою, в якій просить пункти 1 та 5 резолютивної частини рішення скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Скаржник вважає, що рішення в частині відмови у задоволенні позову ґрунтується на неповному дослідженні та оцінці всіх обставин справи та прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані посиланнями на положення статей 17, 19, 24, 77, 122, 141, 152 Земельного кодексу України, статей 16, 257, 258 ЦК України, статті 2 Закону України «Про використання земель оборони», статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України», статті 2 Закону України «Про правовий режим майна Збройних Сил України», статей 22, 33, 43, 84 ГПК України.
Також, до Одеського апеляційного господарського суду звернулася Білгород Дністровська КЕЧ району з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду першої інстанції в частині задоволення позову. Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм матеріального та процесуального права.
Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12.05.2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, залучено Кабінет Міністрів України.
Судом апеляційної інстанції з метою забезпечення всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності залучено до матеріалів справи документи і матеріали витребувані ухвалою суду від 17.03.2015р., а також додатково подані учасниками судового процесу в обґрунтування своїх доводів і заперечень.
Обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечення на них, вислухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Тарутинської районної державної адміністрації задоволенню не підлягає, а апеляційні скарги фермерського господарства "Веста-Юг" та Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 30.07.2010 року Департаментом фінансів Міністерства оборони України було видано Білгород Дністровській квартирно експлуатаційній частині району свідоцтво про реєстрацію військової частини як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах, реєстраційний № 158.
24.09.2013 року під керівництвом міністра оборони України відбулася нарада з керівним складом органів військового управління Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України з питань, зокрема, використання земель оборони у сільськогосподарських цілях на полігонах ЗСУ, за результатами якої були прийняті рішення, оформлені протоколом № 53, відповідно до яких структурні підрозділи Міністерства оборони України було зобов`язано, зокрема: Департамент економічної діяльності МОУ - в термін до 10.10.2013р. провести моніторинг вартості надання послуг з вирощування сільськогосподарської продукції у регіонах, де маються військові полігони; Головне КЕУ МОУ - в термін до 01.11.2013р. спільно з ГШ ЗСУ провести інвентаризацію земель, на яких є можливість вирощувати сільськогосподарську продукцію; в термін до 01.10.2013р. квартирно-експлуатаційними органами, які мають свідоцтва, укласти договори щодо надання послуг з вирощування сільськогосподарської продукції, тощо; ГШ ЗСУ - в термін до 01.10.2013р. військовими частинами, які мають свідоцтва, укласти договори щодо надання послуг з вирощування сільськогосподарської продукції; в термін до 01.11.2013р. спільно з ГоловКЕУ провести інвентаризацію земель полігонів ЗСУ, підготувати план-схеми сільськогосподарських дільниць, на яких є можливість вирощувати сільськогосподарську продукцію.
Телеграмами Південно Східного територіального КЕУ від 12.11.2013р. № 303/22/1/1095 та від 02.12.2013р. № 303/22/6/925 до відома підпорядкованих КЕВ (КЕЧ) доведено завдання, визначені протоколом № 53 від 24.09.2013р., та доручення Міністра оборони України від 03.10.2013р. № 13066/3 стосовно обов`язку останніх, які мають відповідне свідоцтво про реєстрацію військової частини як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах України, укладання договорів щодо надання послуг з вирощування сільськогосподарської продукції на колишніх полігонах Збройних Сил України.
07.04.2014 року між Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району (сторона 1) та фермерським господарством "Веста-Юг" (сторона 2) було укладено договір № 1-2014, згідно з п. 1.1. якого з метою залучення додаткових джерел фінансування та відповідно до ст. 4 Закону України "Про використання земель оборони" від 27.11.2003р. № 1345-ІV сторони за цим договором домовилися про вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках, які надані стороні 1 в безстрокове користування та можливостей сторони 2 діяти, а саме: вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва, а саме випасу худоби та заготівлі сіна.
За умовами п. 1.2. договору сторони домовилися, що обробіток землі буде здійснюватися наступним чином: сторона 1 бере на себе зобов`язання залучити площу земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур; сторона 2 бере на себе зобов`язання власними силами та коштами провести необхідній комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу вирощування сільськогосподарських культур та заготівлі сіна які обумовлені договором.
Згідно з п. 3.1. даного договору сторона 1 зобов`язується, зокрема, залучити для вирощування сільськогосподарської продукції, яка буде проводитися стороною 2 земельної ділянки, що надані стороні 1 в безстрокове користування, згідно індивідуальної картки обліку земельної ділянки № 97; з якої Білгород-Дністровська КЕЧ району може виділити для спільного використання вирощування зернових та технічних культур сім тисяч гектарів земель, що не надані у власність або у користування та перебувають у запасі, терміном на один рік, тобто до 06.04.2015р.
Згідно з п. 4.1. договору сторона 2 зобов`язується, зокрема, продовжити господарську діяльність з використанням залучених земельних ділянок; здійснювати виробничий процес, забезпечивши його необхідними машино тракторними агрегатами, технічним обладнанням, інвентарем, паливно мастильними матеріалами та відповідними спеціалістами та працівниками; вести бухгалтерській облік майна, цінностей, зобов`язань в тому числі платіжних та інших операцій, пов`язаних з виконанням цього договору.
Пунктом 5.1. договору визначено, що сторона 2 перераховує стороні 1 грошові кошти в сумі 420 000 грн., тобто з розрахунку 60 грн. за один гектар за рік.
Оплата за вирощування сільськогосподарської продукції, передбачена п.5.2. погоджена сторонами у наступному вигляді: в строк до 15.10.2014р. сторона 2 перераховує стороні 1 суму 210 000 грн. і наступні 210 000 грн. перераховує у строк до 06.04.2015р. В такому разі сторона 2 самостійно на свій розсуд розпоряджається зібраним врожаєм.
У відповідності до п.9.1. договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту укладання. Договір укладений строком на один рік (п.9.2.).
Пунктом 9.7. договору встановлено, що він припиняється в порядку та на умовах, що визначені у ст.1141 ЦК України.
Згідно з п. 9.11. договору сторони мають право достроково розірвати договір, попередивши іншу сторону за 10 діб до часу розірвання договору.
Предметом даного спору є вимоги Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області визнати недійсним договір № 1-2014 від 07.04.2014р., укладений між Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району та фермерським господарством "Веста-Юг", та зобов`язати Білгород-Дністровську КЕЧ району зняти з обліку земельну ділянку загальною площею 7 000 га, яка розташована на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області. Підставами для визнання оспорюваного договору недійсним позивач вказує наступні обставини: оспорюваний договір має всі ознаки договору оренди землі, але не відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі»; договір укладено з порушенням вимог ст. 4 Закону України «Про використання земель оборони» в частині обов`язкового погодження передачі земель оборони для сільськогосподарського виробництва з місцевими органами виконавчої влади або місцевого самоврядування; крім того, зазначений договір суперечить вимогам чинного законодавства в частині наявності повноважень Білгород Дністровської КЕЧ району щодо укладання даного договору та порушує інтереси держави в особі Тарутинської районної державної адміністрації, а саме незаконні дії Білгород Дністровської КЕЧ району призвели до недоотримання доходів місцевого бюджету в розмірі 3.0 грн. податку на землю, орендної плати та інших бюджетних платежів в розмірі більш одного мільйону гривень на рік. Позовні вимоги обґрунтовані посиланнями на ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. ст. 2, 4 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 1, 4 Закону України «Про використання земель оборони», ст. ст. 13, 77, п. 2 ст. 19 Земельного кодексу України, ст. ст. 207, 208 ГК України
Задовольняючи позов в частині визнання оспорюваного договору недійсним місцевий господарський суд керувався ст. 1, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про використання земель оборони» (землі оборони, використання земель оборони в господарських цілях), ст. 627 (свобода договору), ст. 759 (договір найму), ст. 760 (предмет договору найму), ст. 901 (договір про надання послуг) ЦК України та ч. 1 ст. 283 ГК України (оренда майна у сфері господарювання). При цьому, на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачами суду не надано доказів: по-перше, передачі у встановленому законом порядку стороною 1 стороні 2 земельної ділянки загальною площею 7000 га, по-друге, земельні ділянки, що передавалися відповідачем 1 відповідачу 2 за оспорюваним договором, не мають ознак індивідуального визначення, що суперечить приписам Земельного та Цивільного кодексів України, по-третє, відповідачі не надали доказів погодження оспорюваного договору з органами місцевого самоврядування або з місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, як то передбачено приписами Закону України "Про використання земель оборони". Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що договір № 1-2014 від 07.04.2014р. про передачу 7000 гектарів землі для виробництва сільськогосподарських культур, укладений між Б-Дністровською КЕЧ району та ФГ "Веста-Юг", не відповідає приписам вищенаведеного законодавства, а тому його слід визнати недійсним відповідно до ст. ст. 202, 203, 215, 216, 235, 236 ЦК України.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду, з огляду на таке.
Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Статтею 54 ГПК України встановлено, що подана до господарського суду позовна заява повинна містити зміст позовних вимог та обставини, якими позивач їх обґрунтовує.
Як вказувалося вище, предметом даного спору є вимога Тарутинської райдержадміністрації визнати недійсним договір № 1-2014 від 07.04.2014р. про вирощування сільськогосподарських культур на підставі ст. 207 ГК України, за яким позивач не є стороною; обґрунтована дана вимога тим, що оспорюваний позивачем договір не відповідає вимогам законодавства України.
Відповідно до ст. 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України, згідно з ч. 1 якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).
Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Отже, виходячи із наведених приписів, позивач, звертаючись до суду із даним позовом та вимагаючи визнати недійсним договір № 1-2014 від 07.04.2014р. про вирощування сільськогосподарських культур, не будучи його стороною, зобов`язаний довести, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.
Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.
Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими; обов`язком позивача, відповідно до ст. 33 ГПК України є доведення /підтвердження/ в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.
Як свідчить правовий аналіз позовної заяви Тарутинської районної державної адміністрації, а також уточнення та доповнення до неї, обґрунтовуючи підстави звернення до господарського суду з даним позовом позивач вказує те, що оспорюваний договір порушує його інтереси, а саме незаконні дії Білгород Дністровської КЕЧ району призвели до недоотримання доходів місцевого бюджету в розмірі 3.0 грн. податку на землю, орендної плати та інших бюджетних платежів в розмірі більш одного мільйону гривень на рік.
Однак, колегія суддів вважає таке твердження позивача неспроможним, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою від 18.12.1945р. № 2002/063 Ради народних комісарів УРСР "Об отводе 20000 гектаров земли на территории Бородинского, Тарутинского и Саратского районов Измаильской области для организации окружного артполигона ОДВО" відведено на території Бородинського, Тарутинського та Саратського районів Ізмаїльської області під окружний артилерійський полігон Одеського військового округу 20000 га землі в межах згідно схеми, що додається. При цьому, Ізмаїльський облвиконком було зобов`язано після затвердження Радою народних комісарів СРСР відводу під артполігон 20000 га землі, встановити межі земельної ділянки, що відводиться в натурі.
Постановою від 12.02.1946р. № 53/9-ОП Ізмаїльського обласного виконавчого комітету та Бюро обкому КП(б)У "О порядке передачи в натуре земель Одесскому Военному Округу для учебного артилерийского лагеря под полигон, согласно постановлению СНК УССР от 18.ХІІ.1945 года за №2002/063" затверджено перелік організаційних заходів, необхідних для здійснення в натурі передачі земель Одеському військовому округу та переселення в зв`язку з цим селянських господарств.
Рішенням № 7 від 10.06.1946р. звуженого засідання Ізмаїльського обласного виконавчого комітету "Об утверждении акта областной комиссии по передаче земель под артилерийский полигон Одесскому Военному Округу" затверджено акт обласної комісії від 10.06.1946 про передачу земельної ділянки площею 23600 га під учбовий артилерійський полігон Одеського військового округу. До акту було додано схему фактичного відводу земель під артполігон та акти районних комісій встановлення меж в натурі.
05.05.2005 року Тарутинською районною державною адміністрацією відповідно до статті 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" було прийнято розпорядження № 101/А-2005 "Про вилучення із користування військової частини А-1366 земельної ділянки загальновійськового полігону на території Веселодолинської сільської ради", яким, з урахуванням пункту 1 розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №368/А-2005 від 14.12.2005р. "Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями", припинено право користування земельною ділянкою площею 23 253,17га, наданої в користування військовій частині А-1366 для організації загальновійськового полігону і розташованої на території Веселодолинської сільської ради, а також переведено вказану земельну ділянку в землі запасу Веселодолинської сільської ради.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012р. в адміністративній справі № 2-а-3436/08/1570, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.04.2014р., зазначене розпорядження та пункт 1 розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №368/А-2005 від 14.12.2005р. "Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями" було визнано протиправним та скасовано.
Приймаючи судове рішення у даній справі, апеляційний адміністративний суд виходив з того, що оскільки чинне на той час законодавство (Земельний кодекс УРСР 1992 року) не визначало момент, з якого особа набувала прав землекористування, право постійного землекористування у Одеського військового округу виникло згідно з постановою Ради народних комісарів УРСР від 1945р. та на підставі рішення Ізмаїльського облвиконкому від 1946р., про які зазначалося вище по тексту даної постанови. Прийнятими у подальшому Земельними кодексами (1970 року, 1990 року) було встановлено, що право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі державного акту, що посвічує відповідне право. Але, з урахуванням принципу дії законів у часі, вказані нормативно-правові акти поширювали свою дію на відносини, що виникли після набрання ними чинності. Як Земельний кодекс УРСР 1970 року, так і Земельний кодекс України 1990 року серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не передбачали не оформлення або не переоформлення раніше наданих прав. Поряд з цим апеляційний адміністративний суд послався на рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005(справа про постійне користування земельними ділянками), в якому зазначено, що юридичні особи з підстави непереоформлення права постійного землекористування на право власності або право користування землею не можуть втрачати раніше наданого їм права постійного користування земельною ділянкою.
При цьому, при прийнятті згаданої постанови апеляційний адміністративний суд встановив наступні обставини: з огляду на ст. 116 Конституції України, ст.ст. 13, 77, 84 Земельного кодексу України, ст. ст. 3, 14 Закону України "Про Збройні Сили України", ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони", ст. ст. 3, 4, 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. №406/2011, п. 44 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основних правил користування наданими землями і Керівництво з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затверджених наказом Міністра оборони України № 483 від 22.12.1997р., незважаючи на відсутність державного акту, право постійного користування вищезазначеними землями залишається за Міністерством оборони України, а тому вони відносяться до земель оборони, належать на праві власності державі в особі Кабінету Міністрів України та за відповідними військовими формуваннями закріплені на праві постійного користування. Виходячи з того, що землі оборони знаходяться у Міністерства оборони України у користуванні, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, тому виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони. Також, судом зазначено, що всупереч частини 5 статті 116, статті 149 Земельного кодексу України рішення про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки уповноваженим органом не приймалося, а згода Міністром оборони України на її вилучення не надавалася. Таким чином, приймаючи оскаржувані розпорядження Тарутинська райдержадміністрація перевищила межі наданих їй повноважень, що полягає у незаконному розпорядженні вказаною земельною ділянкою, наданою свого часу для потреб оборони, чим порушила право постійного користування Міністерства оборони України на вказані землі.
Також, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2013р. в адміністративній справі № 1570/7450/2012, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2014р., визнано незаконними та скасовано розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 18.07.2012 року №468/А-2012 «Про облік та тимчасове використання земель колишнього загальновійськового полігону на території Веселодолинської сільської ради» та від 04.01.2013 року №18/А-2013 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 18.07.2012 року №468/А-2012», а також зобов`язано Тарутинську районну державну адміністрацію Одеської області повернути незаконно вилучену земельну ділянку загальновійськового полігону загальною площею 23253,17 га до належного користувача Міністерства оборони України.
При цьому, зазначеною постановою встановлено наступні обставини: відповідно до вимог ч. 5 ст. 20, ч. 4 ст. 77, ст. 84 ЗК України, ст. 4 Закону України «Про використання земель оборони», землі оборони, які належать до державної власності, відносяться до земель, які не можуть бути передані у комунальну власність без зміни їх цільового призначення, з огляду на що, облік, тимчасове використання, а також перевірка використання земель колишнього загальновійськового полігону, що належать до земель оборони, не входить до повноважень Тарутинської районної державної адміністрації.
Частиною 3 ст. 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Вищевказані обставини встановлені рішеннями суду, які набрали законної сили, у справах, де брала участь Тарутинська районна державна адміністрація, а тому вони мають преюдиціальне значення для даної справи.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля. В силу п. 2 ст. 21 вказаного Закону місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.
Таким чином, враховуючи, що спірна земельна ділянка загальною площею 7000 га, залучена для вирощування сільськогосподарської продукції за оспорюваним договором, що розташована на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району, є складовою частиною колишнього загальновійськового полігону та відноситься до земель оборони, належним користувачем якої є Міністерство оборони України, тоді як власником цих земель є держава в особі Кабінету Міністрів України, який ними розпоряджається, то наведене свідчить про те, що на момент укладення спірного договору права та охоронювані законом інтереси позивача не були і не могли бути порушеними оспорюваним договором.
Отже, уявлення позивача про невідповідність оспорюваного договору нормам чинного законодавства за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача, не є підставою для визнання такого договору недійсним в судовому порядку, оскільки, відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи.
Проте, місцевий господарський суд, розглядаючи дану справу та визнаючи оспорюваний договір недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України з підстав невідповідності його приписам законодавства, вищевикладене залишив поза увагою.
Також, однією з вимог даного позову є похідна вимога про зобов`язання Білгород Дністровської КЕЧ району зняти з обліку спірну земельну ділянку загальною площею 7000 га, тобто фактично про повернення цієї ділянки позивачу.
Відповідно до ст. 77 Земельного кодексу України, яка кореспондується із статтею 1 Закону України "Про використання земель оборони", землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно законодавства України.
Відповідно до ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.
Місцевим судом установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що наказом начальника Болградського гарнізону від 11.04.2011р. № 3 за Білгород Дністровською КЕЧ району закріплено військове містечко № 11 в с. Надеждівка Тарутинського району у складі земельної ділянки загальною площею 24229,5 га. На момент вирішення даного спору в суді вказаний наказ ніким не оскаржений, не скасований та є чинним.
Як вбачається з індивідуальної картки № 95 обліку земельної ділянки № 92 від 15.01.2011р. та індивідуальної картки № 97 обліку земельної ділянки № 92 від 13.11.2013р. за формою № 403 на обліку Білгород-Дністровської КЕЧ району (яка відповідно до Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основних правил користування наданими земельними ділянками і Керівництва з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затверджених наказом Міністра оборони України №483 від 22.12.1997р., є повноважним органом державної влади з обліку земель оборони) перебуває земельна ділянка загальною площею 24229,5га військового містечка № 11, розташована за адресою: Одеська область, Тарутинський район, с. Надеждівка.
Облік земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційних служб Збройних Сил України врегульовано "Інструкцією з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційних служб Збройних Сил України", затвердженої наказом МОУ від 22.12.2011р. № 795.
Так, п.1.3. вищевказаної Інструкції передбачено, що "Облік земельних ділянок ведеться у квартирно-експлуатаційних відділах (КЕВ), квартирно-експлуатаційних частинах районів (КЕЧ) за формами № 403 та 404 додатка № 1 до наказу МОУ від 24.12.2010р. №690".
Відповідно до "Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України», затвердженого Наказом Міністерства оборони України 03.07.2013р. № 448 облік фондів військових містечок, квартирного майна та земельних ділянок полягає в оформленні первинних документів, здійсненні своєчасних, повних, достовірних і точних записів у книгах (картках) кількісного обліку (накопичувачах інформації ПЕОМ) усіх операцій, пов`язаних з прийманням (передачею), зміною якісного (технічного) стану та списанням з кількісного обліку будівель і споруд (п.5.17.); Уся документація з кількісного обліку фондів військових містечок та земельних ділянок зберігається у відповідному КЕВ (КЕЧ) (п.5.18.); за організацію обліку відповідають начальники відповідних КЕВ (КЕЧ). Особи, що безпосередньо ведуть облік, відповідають за правильне оформлення (у межах обов`язків) усіх облікових документів згідно з чинним законодавством України (п.5.19.).
Таким чином, обов`язок ведення обліку земельних ділянок, що відносяться до земель оборони та закріплені за органами квартирно-експлуатаційних служб Збройних Сил України, покладено на них чинним законодавством України.
Однак, місцевий господарський суд, розглядаючи дану справу, не з`ясував чи є Тарутинська райдержадміністрація тією особою, яка має суб`єктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес, на захист якого поданий позов (володіти спірним майном).
Разом з тим, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших, встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом (в інтересах якої звернулись з позовом), суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Проте, належних доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність у Тарутинської райдержадміністрації права вимагати від Білгород Дністровської КЕЧ району зняти з обліку спірну земельну ділянку позивачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься, що, відповідно, обумовлює відмову у задоволенні позову в цій частині.
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені позивачем в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення в частині визнання недійсним договору № 1-2014 від 07.04.2014р., укладеного між відповідачами у справі, місцевий господарський суд надав невірну юридичну оцінку обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим зазначене рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, а в решті частини має бути залишено без змін, як в цілому правильне.
Згідно з ст. ст. 44, 49 ГПК України за рахунок позивача відповідачам підлягають відшкодуванню витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 609 грн. кожному.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області залишити без задоволення.
Апеляційні скарги Фермерського господарства "Веста-Юг" та Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району задовольнити.
Рішення господарського суду Одеської області від 09 лютого 2015 року у справі № 916/4851/14 в частині часткового задоволення позову Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області та визнання недійсним договору № 1-2014 від 07.04.2014р. про передачу 7000 гектарів землі для виробництва сільськогосподарських культур, укладеного між Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району та фермерським господарством "Веста-Юг", а також стягнення витрат по сплаті судового збору скасувати.
У задоволенні позову в цій частині відмовити.
В решті частини рішення господарського суду Одеської області від 09 лютого 2015 року у справі № 916/4851/14 залишити без змін.
Стягнути з Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області (68500, Одеська область, смт. Тарутине, вул. Котовського, 1, код 04056894) на користь Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Лікарняний, 1а, код 08124865) 609 грн. витрат зі сплати судового збору.
Стягнути з Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області (68500, Одеська область, смт. Тарутине, вул. Котовського, 1, код 04056894) на користь фермерського господарства "Веста-Юг" (66442, Одеська область, Ананьївський район, село Долинське, вул. Перемоги, 8, код 34280915) 609 грн. витрат зі сплати судового збору.
Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні накази.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повна постанова складена 05.06.2015р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Величко Т.А.

Таран С.В.