РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Справа № 918/1551/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Тимошенко О.М. ,

суддя Демидюк О.О.

при секретарі судового засідання Яцюку В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області на ухвалу господарського суду Рівненської області від 01.04.2015 року у справі № 918/1551/14 (суддя Заголдна Я..В.)

за заявою Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю - фірма "Слов'янська компанія"

про банкрутство

за участю представників:

ініціюючого кредитора - не з'явився,

арбітражний керуючий - не з'явився,

В судовому засіданні від 27.05.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 03.11.2014 року прийнято до розгляду заяву Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області про порушення справи про банкрутство ТзОВ - фірми "Слов'янська компанія". Призначено заяву до слухання у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду першої інстанції від 02.12.2014 року порушено провадження у справі про банкрутство ТзОВ - фірма "Слов'янська компанія". Визнано вимоги Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області до боржника у сумі 673476,89 грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном строком на сто п'ятнадцять календарних днів та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Сиволобова М.М. Грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна визначена в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень.

Ухвалою від 20.01.2015 року замінено кредитора Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області його правонаступником - Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - ДПІ).

Ухвалою від 03.03.2015 року затверджено реєстр вимог кредиторів ТзОВ - фірми "Слов'янська компанія", згідно якого вимоги кредиторів визнано в розмірі: - Державна податкова інспекція у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області з грошовими вимогами в сумі 673476,89 грн. в т.ч. основний борг 465575,16 грн. (3 черга вимог), 207901,73 грн. штрафні санкції (6 черга вимог).

Постановою господарського суду Рівненської області від 01.04.2015 року, серед іншого, затверджено звіт розпорядника майна Сиволобова М.М. про проведену роботу в процедурі розпорядження майном. Припинено процедуру розпорядження майном ТзОВ - фірма "Слов'янська компанія". Визнано банкрутом ТзОВ - фірма "Слов'янська компанія". Відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців. Призначено ліквідатором арбітражного керуючого Сиволобова М.М. Встановлено грошову винагороду ліквідатору в розмірі, визначеному ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закону про банкрутство).

Ухвалою від 01.04.2015 року затверджено звіти розпорядника майна Сиволобова М.М. про нарахування та виплату грошової винагороди в сумі 9193,94 грн., здійснення та відшкодування витрат в сумі 35,16 грн. у справі № 918/1551/14 про банкрутство ТзОВ - фірма "Слов'янська компанія". Стягнуто з ДПІ на користь арбітражного керуючого Сиволобова М.М. грошову винагороду в сумі 9193,94 грн. Видано відповідний наказ.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ДПІ звернулась до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу в частині стягнення з останньої на користь арбітражного керуючого 9193,94 грн. - як оплати послуг та відшкодування витрат ліквідатора.

Скаржник вважає зазначену ухвалу винесену з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині оплати послуг арбітражного керуючого Сиволобова М.М. Арбітражний керуючий, на думку скаржника не повною мірою виконував покладені на нього обов'язки, а діяльність останнього обмежувалась тільки направленням запитів про наявність майна боржника до відповідних органів, за відсутності будь - яких відомостей про дослідження ліквідатором первинної документації щодо банкрута. Крім того, скаржник зазначає, що ДПІ являється контролюючим органом, діяльність якого фінансується з бюджетних коштів, а тому, ухваливши рішення про стягнення з останнього на користь арбітражного керуючого коштів на оплату послуг та відшкодування витрат ліквідатора, суд першої інстанції фактично зобов'язує податковий орган витрачати на оплату послуг ліквідатора кошти, що могли бути виплачені державі як кредитору на використані на фінансування загальнодержавних видатків чи пенсій.

В судове засідання учасники провадження по справі не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та враховуючи обмежені строки, встановлені ст. 102 ГПК України, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального і процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 98 Закону про банкрутство арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Законом.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 115 Закону про банкрутство передбачено, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна визначається в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень або в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до порушення провадження у справі про банкрутство, якщо такий розмір перевищує дві мінімальні заробітні плати. Розмір грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна не може перевищувати п'яти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень. Право вимоги грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень розпорядника майна боржника. Сплата грошової винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна) здійснюється шляхом її авансування заявником (кредитором або боржником) у розмірі, зазначеному у цій частині. Сума авансового платежу вноситься на депозитний рахунок нотаріуса та виплачується арбітражному керуючому (розпоряднику майна) за кожний місяць виконання ним повноважень розпорядника майна.

Зазначені норми мають імперативний характер та не допускають інших варіантів вирішення питання оплати послуг розпорядника майна у справі про банкрутство.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 37 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 року № 01-06/606/2013.

Відповідно до ч. 7 ст. 115 Закону, звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат доводиться кредиторам до відома та повинен бути схвалений або погоджений комітетом кредиторів. Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації подається арбітражним керуючим до господарського суду за п'ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням комітету кредиторів від 01.04.2015 року, погоджено звіт розпорядника майна боржника, у тому числі розрахунки розміру оплати послуг та видатків, а також визнано задовільним виконання повноважень розпорядника майна по справі.

Ухвалою суду першої інстанції від 02.12.2014 року встановлено грошову винагороду арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень.

Арбітражним керуючим було направлено на адресу ДПІ звернення із пропозицією в терміни, передбачені Законом про банкрутство, виконати приписи ухвали суду першої інстанції щодо оплати послуг розпорядника майна та повідомити останнього про нотаріуса, в якого здійснене депонування коштів для оплати його послуг по справі.

Згідно листа ДПІ № 5670/17-16-23-10 від 11.03.2015 року, ініціюючий кредитор повідомив розпорядника майна про відсутність можливості авансування оплати послуг арбітражного керуючого на депозитний рахунок, відкритий у нотаріальній конторі.

Ухвалою від 01.04.2015 року затверджено звіти розпорядника майна Сиволобова М.М. про нарахування та виплату грошової винагороди в сумі 9193,94 грн., здійснення та відшкодування витрат в сумі 35,16 грн.

Отже, як вбачається з наявних матеріалів справи, ініціюючим кредитором не виконано вимог ухвал господарського суду та приписів ст. 115 Закону про банкрутство, грошову винагороду в сумі 9193,94 грн. не сплачено.

Посилання апелянта на те, що комітетом кредиторів прийнято рішення про здійснення сплати грошової винагороди та відшкодування видатків розпорядника майна з коштів від продажу майна боржника, судом до уваги не приймається (протокол № 2 зборів кредиторів від 01.04.2015 року), оскільки дане рішення прийняте ДПІ одноособово та не узгоджується із вимогами Закону про банкрутство.

Апеляційний суд вважає за необхідне також зазначити, що законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг арбітражного керуючого в залежність від майнового стану кредиторів у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), а також від джерел фінансування того чи іншого кредитора.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо доцільності покладення витрат на виплату винагороди арбітражного керуючого (розпорядника майна) на єдиного кредитора у даній справі, а саме ДПІ.

Усе вищенаведене дає підстави апеляційному суду вважати, що твердження скаржника, викладені в його апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими, зроблені при довільному трактуванні норм чинного законодавства і дійсних обставин справи, а також всі вищенаведені факти ним не спростовані належними доказами.

Враховуючи, що скаржник не надав доказів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, апеляційний суд дійшов висновку, що його заперечення позбавлені фактичного та правового обґрунтування, не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, тому оскаржувана ухвала винесена без порушень норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 91, 101, ч. 1 ст. 103, ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Рівненської області від 01.04.2015 року у справі № 918/1551/14 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Демидюк О.О.