ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа № 53/22-07

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Потапенко В.І. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Логвін О.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 24.03.2015 р.

4-го відповідача - Пономарьова І.В., за довіреністю б/н від 03.06.2015 р.

третьої особи - Харківської державної зооветеринарної академії -Фірсова Н.В., за довіреністю від 10.04.2015 р. № 54-01-170;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 2244 Х/4) на рішення господарського суду Харківської області від 24.03.2015 р. у справі № 53/22-07

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, смт. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -фізична особа ОСОБА_5, смт. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області

до 1) ДП "Навчально-дослідне господарство "Прогрес" Харківської державної зооветеринарної академії, смт. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області

2) Малоданилівська селищна рада, смт. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області;

3) Дергачівська районна державна адміністрація Харківської області,

4) Реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції Харківської області,

треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача:

1. Харківська державна зооветеринарна академія, смт. Мала Данилівка ,

2. Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Харківській області;

3. Комунальне підприємство технічної інвентаризації "Інвенрос", м. Дергачі Харківської області,

про визнання права власності

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2007 року суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_4 звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою про:

- визнання за нею права власності на самовільно збудоване нежитлове приміщення корівника літ. А-1, яке знаходиться за адресою: Харківська обл., Дергачівський р-н., с. Караван, загальною площею 1884,6 м. кв.;

- зобов'язання Комунального підприємства "Дергачівське районне бюро технічної інвентаризації" зареєструвати право власності та видати відповідні правовстановлюючі документи на самовільно збудоване нежитлове приміщення корівника літ. А-1, яке знаходиться за адресою: Харківська обл., Дергачівський р-н., с. Караван, загальною площею 1884,6 м. кв.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.04.2007 р., залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.09.2013 р. позов ФОП ОСОБА_4 задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.01.2014 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.09.2013 р. та рішення господарського суду Харківської області від 20.04.2007 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

03.06.2014 ФОП ОСОБА_4 звернулась до господарського суду Харківської області із заявою про уточнення позовних вимог (т. 3, а.с.8-10), якою змінила первісні позовні вимоги та просила суд:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу від 02.03.2006 р. нежитлового приміщення корівника, який знаходиться за адресою: Харківська обл., Дергачівський р-н., с. Караван, загальною площею 1 806,6 м. кв.;

- визнати право власності за ФОП ОСОБА_4 на нежитлове приміщення корівника літ. А-1, який знаходиться за адресою: Харківська обл., Дергачівський р-н., с. Караван, загальною площею 1 884,6 м. кв.;

- зобов'язати Реєстраційну службу Дергачівського районного управління юстиції Харківської області зареєструвати право власності та видати відповідні правовстановлюючі документи за ФОП ОСОБА_4 на нежитлове приміщення корівника літ. А-1, який знаходиться за адресою: Харківська обл., Дергачівський р-н., с. Караван, загальною площею 1 884,6 м. кв.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.06.2014 р. заяву позивача про уточнення позовних вимог від 03.06.2014 р. задоволено та прийнято до розгляду як остаточну редакцію позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.08.2014 р. у справі № 53/22-07 (суддя Аюпова Р.М.) позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.09.2014 р. у справі № 53/22-07 (колегія суддів: Могилєвкін Ю.О., Пушай В.І., Барбашова С.В.) апеляційну скаргу Харківської державної зооветеринарної академії задоволено, рішення господарського суду Харківської області від 14.08.2014 р. у справі № 53/22-07 скасовано та прийнято нове рішення про відмову в позові. Апеляційну скаргу ДП "Прогрес" залишено без розгляду.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.12.2014 р. , касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задоволено частково, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.09.2014 р. та рішення господарського суду Харківської області від 14.08.2014 р. у справі № 53/22-07 скасовано. Справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області із зазначенням в мотивувальній частині постанови того, що суди попередніх інстанцій неправомірно здійснювали новий розгляд справи по суті заявлених ФОП ОСОБА_4 вимог з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.06.2014 р., якою в порушення вимог статті 22 ГПК України було одночасно змінено предмет та підставу позову, а тому вона підлягала залишенню без задоволення як така, що подана з порушенням вимог чинного законодавства. При цьому, розгляд справи мав продовжуватись по суті первісно заявлених позовних вимог.В постанові також зазначено, що в результаті допущених порушень судами попередніх інстанцій не було у повному обсязі виконано вказівок Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 22.01.2014 р. у даній справі, які в силу положень ст. 11112 ГПК України є обов'язковими під час нового розгляду справи, у зв'язку з чим неможливо зробити висновки щодо обґрунтованості первісних позовних вимог ФОП ОСОБА_4.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.01.2015 року призначено матеріали справи до розгляду в судовому засіданні 03.02.2015року.

02.02.2015 року від позивача до господарського суду Харківської області надійшла заява про зміну предмету позову (вх.№3799), в якій позивач просив суд :

1. Визнати право власності за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на самовільно перебудоване нежитлове приміщення корівника літ. А-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1884,6 м2.

2. Зобов'язати Реєстраційну службу Дергачівського районного управління юстиції Харківської області зареєструвати право власності та видати відповідні правовстановлюючі документи за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на самовільно перебудоване нежитлове приміщення корівника літ. А-1, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1884,6 м2.

Також позивачем до господарського суду Харківської області були подані пояснення (вх.№3801 від 02.02.2015 року), в яких він просив суд розглядати справу за первісним позовом позивача від 15.03.2007 року разом з поданою заявою від 02.01.2015 р. про зміну предмету без зміни підстав позову , щодо уточненої заяви від 15.03.2007 року позивач просив суд залишити її без розгляду .

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.02.2015 р. з врахуванням вказівок Вищого господарського суду від 10.12.2014року у справі №53/22-07 подану позивачем заяву від 03.06.2014року залишено без задоволення як таку, що подана з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки, вказаною заявою позивач фактично одночасно змінила і предмет, і підстави позову. Прийнято заяву позивача про зміну предмету позову ( вх.№3799 від 02.02.2015року) з урахуванням якої здійснювався подальший розгляд справи.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.03.2015 р. у справі № 53/22-07(суддя Присяжнюк О.О.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач із рішенням господарського суду Харківської області від 24.03.2015 р. у справі № 53/22-07 не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність викладених в рішенні висновків суду обставинам справи, що призвело до порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що господарський суд першої інстанції безпідставно зазначив на відсутність правових підстав для визнання за нею права власності на спірне майно, які передбачені статтею 376 Цивільного кодексу України, оскільки не врахував, що позивач на підставі укладеного з ДП НГД «Прогрес» договору купівлі-продажу спірної будівлі від 02.03.2006 р. відповідно до положень ст. 120 Земельного кодексу України і ст. 377 Цивільного кодексу України отримав право оренди на земельну ділянку, на якій ця будівля розташована, а ДП НГД «Прогрес», відчужуючи цю будівлю, відповідно до ч. 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» втратив право користування даною земельною ділянкою.При цьому позивач вказує на те, що він був позбавлений можливості оформити вказане право оренди через наявність Розпорядження Державної районної адміністрації № 336 від 16.09.2004 р., відповідно до якого Харківській зооветеринарній академії було дозволено переоформити земельну ділянку площею 2062,2 га, яка належала його правопопереднику-Харківському зооветеринарному інституту на праві постійного користування землею серії ХА № 10-00-003).Позивач зазначає, що оскільки Харківська зооветеринарна академія як правонаступник Харківського зооветеринарного інституту не переоформила свого права постійного користування зазначеною земельною ділянкою, вона не є особою, що уповноважена заперечувати проти визнання права власності на спірне нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці.

Окрім цього позивач вказує на те, що господарським судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про витребування документів щодо приналежності земельної ділянки, на якій знаходиться спірне нежитлове приміщення, що призвело до невірних висновків суду щодо фактичних обставин справи.

Третя особа- Харківська державна зооветеринарна академія у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Від позивача надійшло клопотання (Вх.№ 8607 від 02.06.2015 р.) , в якому вона просить суд відкласти розгляд справи для надання їй можливості особисто прийняти участь в судовому засіданні та надати пояснення по суті спору, враховуючи неможливість з'явитися в дане судове засідання за станом здоров'я.

Колегія суддів відмовляє в задоволенні зазначеного клопотання, оскільки позивач реалізувала своє право на участь в судовому засіданні через свого представника відповідно до ч. 4 статті 28 Господарського процесуального кодексу України.

Також від позивача надійшло клопотання про витребування у третьої особи-Харківської зооветеринарної академії документів, що підтверджують право користування земельної ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також оригіналу державного акту НОМЕР_1.

Клопотання обгрунтоване тим, що з матеріалів справи не вбачається факту, що земельна ділянка, на якій розташоване спірне майно закріплена на праві постійного користування за Харківкою державною зооветеринарною академією, а оригінал державного акту НОМЕР_1 не досліджувався та виникають сумніви в його існуванні.

Позивач зазначає, що відповідно до довідки № 106 від 134.05.2014 р. № 20.18.-31-03-14.10/0-14 з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками і користувачами, угіддями (форма 6-зем), виданої Відділом Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області станом на 01.01.2014 р., вказана земельна ділянка відноситься до державної власності , але жодних відомостей про те, що ця ділянка належить на праві користування Харківській зооветиринарній академії дана довідка не містить.

При цьому позивач зазначає, що у відповіді Державного агенства земельних ресурсів України від 10.07.2013 р. № 1645/13 на адвокатський запит його представника -адвоката Меніва О.І. зазначено, що відповідно до книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, наявних у Відділі станом на 29.12.2012 р. було зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою за Харківським зооветеринарним інститутом площею 2062,2 га за № 46 від 10.09.1998 р. згідно з державним актом НОМЕР_1.Вказаний державний акт було скасовано на підставі розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації № 336 від 16.09.2004 р. у зв'язку зі створенням правонаступника Харківського зооветеринарного інституту - Харківської державної зооветеринарної академії з метою переоформлення за останнім вказаного права на цю ділянку. На даний час це право не переоформлене належним чином, правовстановлюючий документ не отримано.

Колегія суддів відмовляє в задоволенні зазначеного клопотання, зважаючи на наступні підстави.

Відповідно до статті 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Позивач в порушення абз. п. ч. 2 статті 38 ГПК України не зазначив, які конкретно правовстановлювальні документи на землю він просить витребувати у Харківської зооветеринарної академії, а саме номер та дату таких документів та в порушення вимог абз. 3 ч. 2 статті 38 ГПК України замість зазначення підстав , з яких випливає наявність вказаних документів у третьої особи, посилається на їх відсутність в останньої.

Також позивачем не доведено неможливості самостійно отримати такі докази, а саме звернення здо Харківської зооветеринарної академії з вимогою надати ці докази та отримання від останньої відмови.

Відповідно до статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

У матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 70-73), яка відповідно до наведеної норми є належним письмовим доказом у справі. Позивач не навів та з матеріалів справи не вбачаються обставини, які мають значення для справи, і відповідно до чинного законодавства можуть підтверджуватись лише оригіналом державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_1, а також не навів, в чому полягають сумніви щодо автентичності наявної в матеріалах справи копії наведеного державного акту , а тому не довів і необхідності витребування оригіналу цього документу.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Додаткові докази приймаються судом , якщо заявник не обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

В пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що звертаючись з клопотанням про витребування доказів до суду апеляційної інстанції, заявник, з огляду на вимоги частини першої статті 101 ГПК України, повинен також обґрунтувати неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду. Така неможливість може бути зумовлена, зокрема, тим, що: сторона (сторони) заявляла в місцевому господарському суді клопотання про витребування в інших осіб відсутніх у неї (них) доказів, але зазначеним судом таке клопотання не задоволено; на час прийняття рішення місцевим господарським судом заявникові не було і не могло бути відомо про існування відповідних доказів; докази з'явилися після розгляду справи судом першої інстанції.

З матеріалів справи не вбачається, що: позивач протягом розгляду справи в суді першої інстанції заявляла клопотання про витребування вказаних доказів, але зазначеним судом таке клопотання не задоволено; на час прийняття рішення місцевим господарським судом заявникові не було і не могло бути відомо про існування відповідних доказів; докази з'явилися після розгляду справи судом першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши пояснення представників позивача, 4-го відповідача та третьої особи, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилається на наступні обставини:

- СПД-ФО ОСОБА_8 самовільно побудувала нежитлове приміщення корівника, яке знаходиться за адресою: Харківська обл., Дергачівський р-н., с. Караван, літ А-1, загальною площею 1884,6 м. кв.;

- НПФ ТОВ "ЛЕВЕЛ" на підставі ліцензії № 109928 серії АВ складено технічний висновок про стан будівельних конструкцій та можливість експлуатації будівлі корівника, з якого вбачається, що стан збудованої конструкції задовільний та дана будівля придатна до експлуатації;

- після закінчення будівництва СПД-ФО ОСОБА_8 зверталась до Виконавчого комітету Малоданилівської селищної ради з клопотанням прийняти розпорядження про видачу свідоцтва на право власності. Однак, селищна рада не задовольнила його та не надала мотивованої відмови у його задоволенні.

В якості правових підстав позивач посилається на положення ч. 2 статті 331 Цивільного кодексу України, відповідно до якої право власності на створене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення манйа), а також зазначає, що відповідно до статей 20, 144, 147 Господарського кодексу України майнові права суб'єкта господарювання виникають зокрема внаслідок створення майна і ці права підлягають захисту, в тому числі шляхом їх визнання і, враховуючи положення п. 1.3. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно власник, що збудував об'єкт нерухомості, має право на реєстрацію права власності на споруджені об'єкти нерухомості в реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду Харківської області про відсутність підстав для задоволення позову, зважаючи на наступне.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Стаття 331 Цивільного кодексу України, яка визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на новостворене майно, будівництво якого здійснювалося у встановленому законом порядку, однак не регулює правовий режим самочинного будівництва, що саме по собі здійснюється з порушенням законодавства.

Між тим, поняття самочинного будівництва, а також правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначені в статті 376 Цивільного кодексу України, яка є спеціальною в регулюванні спірних правовідносин, оскільки унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та інших правових актів при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені.

Частиною першою і другою вказаної статті 376 Цивільного кодексу України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до вимог ч. 3 статті 376 Цивільного кодексу України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ч. 4 цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

З вищевикладених положень статті 376 Цивільного кодексу України вбачається, що визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за рішенням суду за особою, яка здійснила таке будівництва можливе за наявності певних умов, а саме: надання забудовнику земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, відсутність порушень будівельних норм і правил, заперечень з боку власника земельної ділянки, відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб.

При цьому відповідно до ч. 3 статті 376 Цивільного кодексу України право власності визнається саме за особою, яка здійснила самочинне будівництво, а тому окрім наведених умов необхідно також з'ясувати обставини щодо того чи здійснювалось будівництво позивачем самостійно або за його замовленням по договору.

В постанові Вищого господарського суду 22 січня 2014 року у справі № 53/22-07 суд касаційної інстанції, направляючи справу на новий розгляд, зазначив, що виходячи з положень частин 1-4 статті 376 Цивільного кодексу України, які визначають поняття самочинного будівництва, а також правові підстави і умови визнання права власності на самочинне збудоване нерухоме майно за особою, яка його здійснила, для правильного вирішення спору у даній справі необхідним є з'ясування обставин щодо:

- власника земельної ділянки, на якій СПД ОСОБА_8 здійснено самочинне будівництво;

- завершеності спірного об'єкту будівництвом та відсутності у ньому істотного порушення будівельних норм і правил;

- отримання СПД-ФО ОСОБА_8 під здійснене самочинне будівництво у визначеному законодавством України порядку земельної ділянки;

- наявності або відсутності заперечень проти визнання права власності на це будівництво з боку власника земельної ділянки;

- відсутності порушення прав інших осіб у зв'язку із здійсненним СПД ОСОБА_8 самочинним будівництвом.

Окрім того, виходячи з положень ч. 3 ст.376 ЦК України судам необхідно достовірно встановити особу, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці.

Відповідно до статті 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, у позивача відсутня дозвільна документація на будівлю (перебудову) нежитлового приміщення корівника , яке знаходиться за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с.Караван, літ.А-1,загальною площею 1884,6 кв.м. і в матеріалах справи відсутні жодні докази, щодо відведення у встановленому порядку земельної ділянки для вказаної мети, а тому це майно відповідно до ч. 1 статті 376 Цивільного кодексу України є самочинним будівництвом

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

ФОП ОСОБА_8 до позовної заяви надано технічний висновок про стан будівельних конструкцій та можливості експлуатації будівлі корівника в с. Караван Дергачівського району Харківської області, проведений НПФ ТОВ "ЛЕВЕЛ" на підставі ліцензії № 109928 серії АВ.

У вказаному технічному висновку зазначено, що стан збудованої конструкції задовільний та дана будівля придатна до експлуатації. Надано рекомендації щодо виконання певних заходів для подальшої успішної експлуатації приміщення.

Також на замовлення позивача Комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інверос» було виготовлено технічний паспорт на будівлю коровника яка знаходиться за адресою: Харківська область, Дергачівський район , с.Караван, літ.А-1,загальною площею 1884,6 кв.м.( т. 3 а.с. 123)

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, на якій знаходиться спірне самочинне будівництво відноситься до державної власності та закріплена на праві постійного користування за Харківською державною зооветеринарною академією, як правонаступником Харківського зооветеранирарного інституту згідно Рішення Дергачівської районної ради від 19.08.1998 року та Державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_1.

Так в довідці № 106 від 134.05.2014 р. № 20.18.-31-03-14.10/0-14 з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками і користувачами, угіддями (форма 6-зем), виданої Відділом Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області станом на 01.01.2014 р., зазначено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2 відноситься до державної власності.

У відповіді Державного агенства земельних ресурсів України від 10.07.2013 р. № 1645/13 на адвокатський запит адвоката позивача зазначено, що відповідно до книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, наявних у Відділі станом на 29.12.2012 р. було зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою за Харківським зооветеринарним інститутом площею 2062,2 га за № 46 від 10.09.1998 р. згідно з державним актом НОМЕР_1.Вказаний державний акт було скасовано на підставі розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації № 336 від 16.09.2004 р. у зв'язку зі створенням правонаступника Харківського зооветеринарного інституту - Харківської державної зооветеринарної академії з метою переоформлення за останнім вказаного права на цю ділянку.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що самочинне будівництво спірного майна не порушує прав Харківської Державної зооветеринарної академії, оскільки з матеріалів справи вбачається, що право постійного користування на земельну ділянку, на якій розташовано спірне самочинно збудоване нерухоме майно перейшло до Харківської державної зооветеринарної академії в порядку правонаступництва відповідно до положень статті 37 Цивільного кодексу України в редакції 1963 р., яке відбулось згідно з наказом Міністерства аграрної політики від 18.09.2001 р. Вказане право не припинялось на встановлених статтею 141 Земельного кодексу України підставах, перелік яких є вичерпний, і серед них не передбачено скасування акту на право постійного користування правопопередника чи непереоформлення свого права правонаступником.

Положеннями статті 116 Земельного кодексу України закріплено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування шляхом передачі у власність чи користування.

Таким чином, під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання в користування.

В матеріалах справи відсутні жодні докази стосовно надання позивачу компетентним органом державної влади -Дергачівською районною державною адміністрацією (третій відповідач) земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване спірне нерухоме майно або вжиття відповідних заходів для цього.

До того ж, рішенням господарського суду Харківської області від 23.08.2011 р. у справі № 5023/6088/11 (т. 1 а.с. 114-118), яке набрало законної сили ФОП ОСОБА_4 зобов'язано привести у придатний для використання стан самовільно зайняту земельну ділянку , загальною площею 3,2 га, яка розташована на території Харківської державної зооветеринарної академії (Харківська область, Дергачівський район, смт. Мала Данилівка) та повернути її за належністю Харківській державній зооветеринарній академії, що свідчить про самовільне, тобто без наявності правовстановлювальних документів зайняття позивачем земельної ділянки, на якій розташоване спірне майно, а також про порушення здійсненим на цій самовільно зайнятій ділянці самочинним будівництвом прав держави в особі Харківської державної зооветеринарної академії, в інтересах якої прокурор подав позов у зазначеній справі.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що самочинне будівництво спірного майна порушує права та охоронювані законом інтереси Харківської зооветеринарної академії як постійного землекористувача земельної ділянки, на якій це майно розташоване, а також власника цієї ділянки, яким є держава.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що право на оренду земельної ділянки, на якій розташоване спірне майно перейшло до нього відповідно до положень ст. 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України на підставі укладеного з ДП НГД «Прогрес» договору купівлі-продажу спірної будівлі від 02.03.2006 р.( т. 3 а.с. 9) , зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За правилом п. 3 ст. 640 Цивільного кодексу України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації.

З наданої позивачем копії договору купівлі-продажу від 02.03.2006 р. ( т. 3 а.с. 9) вбачається, що вказаний договір нотаріально не посвідчений та його не було зареєстровано у встановленому на час його підписання порядку, а тому він не може вважатись укладеним та прийматись як належний доказ відповідно до положень ст. 34 ГПК України.

Також позивачем не надано доказів здійснення ним самочинного будівництва спірного майна.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлені вимоги належності і допустимості доказів.

Відповідно до частини 1 цієї статті господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

З наданої позивачем до матеріалів справи накладної № 35 від 24.01.2007 р.( т. 4 а.с. 183) не вбачається даних, що зазначені в ній матеріали були витрачені на будівництво спірного майна.

Також зі змісту наданої позивачем копії договору підряду від 07.02.2007 р. ( т. 4 а.с. 207-208)) не вбачається даних, що метою робіт, які складають його предмет (п. 1.2. договору) є створення спірного майна.Позивачем не надано доказів виконання цих робіт, зокрема не надано підписаного сторонами акту здачі -приймання виконаних за цим договором робіт, який відповідно до положень 1.4.1. договору та ч. 4 статті 882 Цивільного кодексу України обов'язково складається на підтвердження їх виконання.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області зареєструвати право власності та видати відповідні правовстановлювальні документи Фізичній особі -підприємцю ОСОБА_4 на самовільно перебудоване нежитлове приміщення корівника літ. А-1, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1884,6 м2 , господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в їх задоволенні, пославшись на наступні підстави.

Частинами 1 та 4 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Частиною 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Відповідно до частини другої статті 30 даного закону дії або бездіяльність державного реєстратора можуть бути оскаржені до суду.

Пунктом 1 Положення про Державну реєстраційну службу України встановлено, що державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України, та входить до системи органів виконавчої влади.

У свою чергу, Реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції Харківської області діє у складі Харківського міського управління юстиції, є його структурним підрозділом, що забезпечує реалізацію повноважень Укрдержреєстру.

Згідно зі ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відтак, Реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції Харківської області є суб'єктом владних повноважень в розумінні вищезазначеної статті, у зв'язку з чим спори про реєстрацію права власності повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства та не є підвідомчими господарським судам.

В той же час, у випадку, коли вимога про реєстрацію права власності є похідною від основного способу захисту цивільного права, то такий спір належить розглядати господарським судам. Оскільки основні позовні вимоги про визнання права власності є такими, що не підлягають задоволенню, не підлягають задоволенню і зазначені похідні вимоги.

Аналогічну позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України по справі № 904/6173/13 від 24.07.2014 року.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 24.03.2015 р. у справі № 53/22-07 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 04.06.2015 р.

Головуючий суддя Горбачова Л.П.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Істоміна О.А.